144 V. REND. FUTÓK. 



Hermán Ottó május 9-én lőtt 1 darabot. Erdélyben szintén előkerültek 

 egyesek (Hunyadraegyében). 



Amit Tompa röviden így fest: 



(•Árnyéktalan puszták, lágyan ringó tavak 

 Szabad szép vidéke » 



az a székicsér édes otthonának tája. Ott éli napjait, ott alapítja meg 

 családját, hol a széksót virágzó fátalan legelökön, porondokon, bucz- 

 kákon, székfenekekben csillogó tocsogókon kívül « aranykalászszal is 

 ékes a rónaság % mint PETÖFink írja, « melynek fölötte lenge délibáb enye- 

 legve üz tündérjátékokat »). S ha gulya járja a pusztát, hát csak annál 

 inkább kedves az madarunknak, még pedig egyszerűen azért, mert a 

 sok ökörnek, marhának nyomában gazdag rovarélet fejlődik, ez pedig a 

 székicsérnek terített asztalt jelent. Dinnyésen, főleg a mocsár kisebb, 

 rövid gyepű, székes, marhaj árásos szigetkéin ütött tanyát. 1890-ben 

 az elsők április 5-én érkeztek, de 25-ig csak néhány darab mutat- 

 kozott, azontúl folyton több s május 5-én 18 pár kezdte udvarlását, 

 párosodását; május 10-én találtam az első tojásokat, 15-ig mind le- 

 tojtak. A székicsér rendkívül élénk szárnyas, akár a földön, akár a 

 levegőben lássuk. Mozgásai szépek, vonzók s igen ügyesek. Egérgyorsan 

 futkosnak a gyepen, közbe-közbe hirtelen megállnak, bókolgatnak, nya- 

 kukat mereven felegyenesítik, azután meg ismét egészen behúzzák s így 

 szaladgálnak tovább, hogy egy-egy rovart, szöcskét szedjenek fel vagy 

 kapjanak el a légben. Felrebbentve ide-oda csapkodnak, felemelkednek a 

 magasba, sokszor annyira, hogy csak fecskenagyságú aknák látszanak; 

 ide-oda kanyarognak, el-eleresztve, mereven kitartva hosszú, hegyes szár- 

 nyaikat; azután hirtelen megállapodnak, mintegy függnek a légben, de 

 néhány sebes szárnyrezegtetés után ismét nyílgyorsan vágódnak el más 

 irányban. Leszálláskor, úgy mint a csérek, szárnyaikat a pihenő lepke 

 módjára, felnyújtják s lassan húzzák rendes helyükre. Lényökben — főleg 

 a földön szaladgálva — a lilékre emlékeztetnek, míg szárnyalásuk a cséreké- 

 hez és fecskékéhez hasonlít; lengő, könnyed és változatos. Főleg repülés 

 közben hallatják jellemző éles, gyorsan szaporázott Jo^>r^/e^ jpirrjé, kerrihé, 

 kerrijé, krjé, néha kr, kr, kerr, errje, errije s ritkábban klít, klít szavukat. 

 Miután telelő helyeikről visszatértek hozzánk, pár után néznek. Udvarlá- 

 sukat gyönyörű repülési mutatványok, folytonos pirregésszerü szólásuk — 

 mely után hangutánzóan egyik magyar nevét, a npirpiót vagy pirípiót« 

 kapta — jellemzi. Fészket nem építenek. Néhol egyszerűen a földbe kapart 

 vagy természetes sekély mélyedésbe rakják tojásaikat, néhol azonban 



