XI. CSALÁD. LILEFÉLÉK. l45 



sajátságos házi tűzhelyet is alapítanak, a mi az alakoskodásnak is kiváló 

 példája. Mikor Dinnyésen fészkeik, illetőleg tojásaik után jártam, alapo- 

 san átkutattam minden a földön található gödröcskét. A székicsérek 

 folyton jajveszékelve repkedtek, futkostak előttem — majd a szemeimet 

 kinéztem — de egyetlen egy tojást sem birtam meglelni. A helyet, hol 

 okvetlen fészkelniök kellett, a marha is járta, minek bizonyítói az itt-ott 

 heverő száradt trágya darabok lepényszerú foltjai voltak. Éppen ki akarok 



egy ilyent kerülni s mit látok ? a lepény közepén 3 darab székicsér 



tojást. Nem kerestem ezután máshol, csak a száraz trágyadarabokat 

 néztem sorba, melyeken csakugyan az egész telep tojásait megtaláltam. 

 A tojások körte- vagy tojásdadalakúak, sima héjnak, alapszínük piszkos 

 agyagsárga, sötétbarna és hamuszürkés szabálytalan alakú foltokkal, 

 pontokkal és rajzolatokkal. 



Tojásmépték: H. 28—32; Sz. 21-5— 24*8 mm. * 



A költés munkájában az anyamadárnak részben a nap melege 

 is segítségére van, mert hát sokszor kénytelen tojásait elhagyni, zavar- 

 tatva a legelő gulyától. A pelyhesek kikelés után kis vártatra odahagyják 

 nem igen melegséges otthonukat, s ügyesen bujkálnak az alig ujjnyi 

 magas székfüvek, marhanyomok, göröngyök közt. Pehelytollazatuk színe 

 teljesen talál a talajhoz s megvédelmezi őket ellenségeiktől. Az ember 

 egy lépésnyire sem bírja az ilyen meghúzódó, mozdulatlan kis jószágot 

 meglátni s legelőbb még nagy fénylő fekete szeme, pislogása árulja el. 

 Az anyamadarak melegen ragaszkodnak fészkök tájához; íiókáikhoz meg 

 különösen. Megindul az ember azon a jajveszékelésen, siránkozáson, a 

 melylyel telepükön a betolakodót fogadják s elbámul azon a sok csel- 

 vetésen, melylyel megtévesztik őt, hogy figyelmét, aggodalmuk tárgyaitól 

 elvonva, saját magukra irányozzák. E czélból furcsábbnál-furcsább mozdu- 

 latokat tesznek ; szárnyaikat a földön szétterpesztik, bókolnak, ott futkos- 

 nak, repkednek és sivalkodnak leginkább, a hol fiókáik nincsenek, s így 

 azok rejtekétől a hívatlan vendéget messze elcsalogatják. Júliusban a 

 kis székicsérek is elérik az anyányi életkort. Ekkor nagyobb csapatokba 

 verődnek s egy ideig ide-oda kószálnak, majd augusztusban mindinkább 

 délre húzódva, elhagyják vidékünket. A székicsér mezőgazdaságilag kiváló 

 hasznos szárnyasaink közé tartozik s igazán kár, hogy ez ékes, szép 

 madár nagyobb számban nem él nálunk és nem mindenfelé ! Bogarak, 

 férgek, lótetú, néha kisebb pillék, hernyók, álczák, különösen pedig a 

 tücskök és a szöcskék, sáskák azok a káros állatok, melyeket kíméletle- 

 nül pusztít s rendkívül gyors emésztésénél fogva mohón és nagy meny- 

 nyiségben költ el. Láttam, a mint ugarok, legelők, gabnaföldek fölött csapa • 



Chernél: Magyarország madarai. II. 



