152 V. REND. FUTÓK. 



Mértéke: H. 18—19; Sz. 12-3—13; F. 5-4—6; L. 2-2-2-6; 

 Cs. 1-2—1-6 cm. 



Fészkelve egész Európában, különösen tengerpartokon, kopár, homo- 

 kos partn nagy tavaknál fordul elő s felterjed a magas Északra. Általá- 

 ban északibb tájakon számosabb, mint délen; Grönlandon, Spitzberg és 

 Jan-Mayen szigeteken s Észak-Amerikában a Cumberland öbölben is elő- 

 került. Kelet felé körülbelül, a Baikal tóig gyakori; Turkesztánban ritka.-^" 

 Télre Afrikába költözik s lemegy a Jóreménység fokáig, úgy szintén 

 észak-nyugoti Indiába. Meztelen tópartjainkon, vízmenti székes legelőinken 

 költözködéskor helyenként számos. Különösen május közepén és szep- 

 temberben, október első hetében a Velenczei tónál közönségesnek mond- 

 hatom (legkésőbben Velenczén 1894-ben november 13-án lőttem), de 

 találkoztam itt vele június közepén is, a miből következtetve lehetséges, 

 hogy Magyarországon költ (Lakatos K. is irja, hogy a Fehértónál fész- 

 kelne), ámbár honi tojásait eddig nem találták; de lehetséges az is, hogy 

 ezek a késői példányok meddő, nem szaporodó egyének voltak. Szokásai- 

 ban egyezik a kis lilével, hangja is olyan, mint azé, de valamivel erősebb. 

 Hasznos madár, mert vizi férgeket, kis csigákat, rovarokat pusztít. 



A SZEKl LILE. 



Charadrius alexandnnus L. 17 5H. 



[Gharadrius cantianus Lath. — Char. littoralis Bechst. — Ghar. albifrons Mey 

 & WoLF. — Hiaticula elegáns Licht. — Aegialitis cantianus Boie. — Aeg. albifrons, 

 albigularis Brhm. — Eudromias elegáns Geoff. — Hiaticula cantiana Rüpp. — 

 Aegialophilus cantianus Goulü. — Aegialitis alexandrina (Sharpé)]. 



Jegyei: valamivel kisebb, rövidebb, mint előbbi; főszíne: alul 

 fehér, a begyen is (csak az öregek begy oldalán van egy-egy feketés folt) ; 

 fölül : világos homokbarna ; a nyakon fehér örv ; a tarkó rozsdás ; az 

 első evező szára végig egészen fehér, a többieké csak középen; két-két 

 szélső farktolla szintén egészen fehér, a farktollak végén nincsenek fehér 

 foltok; lábai és csőre feketék; szeme sötétbarna. 



Leírása. Nyári íollazatban: a fehér homlok fölött fekete folt; a 

 szemen át a fülig keskeny fekete sáv; fejtető világos homokszínű, a 

 tarkó felé mindjobban szép rozsdássárgába hajló; a begy oldalain fekete 



* Seebohm az Angliában élőket Aegialitis hiaticola major néven külön fajtaként említi, mert 

 a máshol tartózkodóknál termetesebbeknek találta. 



