XI. CSALÁD. LILEFÉLÉK. 159 



gainknál, kisebb mocsarainknál, csakúgy mint vizenyős rétjeinken, pos- 

 ványos helyeinknél az első madár, mely az ott járót fogadja mindig: a 

 bibicz. Elsikoltja kiévitt, viévitt intő szavát, suhogó szárnycsapással száll 

 felénk s mintha csak folyton jajgatva kérdezné : ki jár itt ? figyelmezteti 

 a környék madarait, melyek jól értik szavát, intést hallanak belőle, hogy 

 őrizkedjenek, a sűrű növényzetbe rejtőzzenek vagy szárnyra kapjanak. 

 A bibicz vésztjelentő hangjára csakugyan mindenfelé felkelnek társai is, 

 siránkoznak, ide-oda csapkodnak s felbiztatják a rét egyéb szárnyas né- 

 pét. Régi magyar közmondásban is megtaláljuk e sajátságát: «A bibicz 

 szavára szállanak a madarak.* A vadász ezért méltán haragszik reája, 

 mert idő előtt elriasztja a többi vadat. A természet barátja azonban el- 

 gyönyörködik a szép tarka bibiczmadárban, akár a levegőégben lássa, 

 mikor valósággal művészkedik reptében, merészen ide-oda csapdoz, szebb- 

 nél szebb fordulatokat, kanyarulatokat tesz, hirtelen leesik, bukáz, jobbra 

 balra veti magát, csakúgy játszik szárnyaival, akár pedig a sekély isza- 

 posban, tóparton, réten, legelőn vagy ugaron lássa futkosni, midőn egyet 

 iramlik, hirtelen megáll, fejét le és felkapkodva bókolgat s merészen fel- 

 pödörintett kontyu fej évet kémlel vagy ügyesen szedeget a földről, pocso- 

 lyásból. Siró, jajgató szavában van valami fájdalmas; a néphagyomány 

 szóbeszéde azt fogja reá, hogy azért, mert a bibiczmadár is hozzájárult 

 az Úr Jézus elái'ulásához szüntelen kiáltván «Mcí alatt Jézusa * Búvik, 

 bi(vik» midőn a getsemáne kertben üldözői elől állítólag ide menekült volna 

 az LMvözítő. Siránkozása, bukázó repte és bókolgatva futkosása szinte 

 elválhatatlan vonása minden lápi vidéknek, annyira jellemző, hogy még a 

 gyerek is tudja, ismeri. Nem felejti ezt el Petőfi, a Kis-Kunságot festő 



versében sem: 



«A vízparton pedig töménytelen bibicz 

 Jajgat keservesen. » 



És Tompa sem, mikor az « Ördögszekér* regéjében oly híven és szépen 

 rajzolja a mocsaras alföldi tájat, élő szárnyasaival egyetemben: 



«A bibicz fenn kering vagy lenn begyeskedik.» 



Alig indul meg az első melegebb déh szél, mely a vizek jegét meg- 

 puhítja, hogy elkásásodjék s olvadozni kezdjen, nemsokára a pacsirták 

 és seregélyek után a bibiczmadár is megjelenik nálunk. Első érkezésének 

 országos középnapja: rnárcz. 1-ke ugyan, de sokszor már — ha előbb 

 tavaszodik — februárban, sőt e hónap elején is látni ; hazánk déli részein 

 pedig nyilt, meleg forrásos helyeken egyesek át is telelnek. Márczius 

 végére, ápril elejére, rendesen teljes számban visszaérkeznek s költeni 



