IGO V. REND. FUTÓK. 



kezdenek. Elénk^ mozgékony, nyughatatlan, lármás természetök a páro- 

 sodás szakában még elevenebb lesz. Csodálatos repülési mutatványok- 

 kal, hosszabb (^kivitt, kivitt, kiv korroi korikivitkivi tkijuit juit» indulatos 

 szólásokkal nyerik el kiválasztottjuk szerelmét — meg is küzdenek érte, 

 ha akad vetélytárs — de azután békében, teljes odaadással teljesítik 

 családi kötelmeiket. A tojó a gyepen, réten, valami zsombék mellett, régi 

 vakandtúrásnál, kerékcsapásban kis mélyedést kapar, kirakja finom gyö- 

 kerecskékkel, száraz fűszálakkal, legföljebb még egy kis mohával s ide 

 négy körte alakú, meglehetős nagy, sárgás vagy világos olajbarna alap- 

 színű, ritkásan, hamuszürkésen és olajbarnán többé-ke vésbbé pontozott 

 s szabálytalanul foltozott tojást rak. 



Tojásmérték: H. 42-48; Sz. 31-9—34 mm. 



Frissen tojt tojásokat — mint jegyzeteimből látom — márcziusban, 

 leginkább áprilisban, májusban, sőt jún. 5-én is (Dinnyésen 1887) talál- 

 tam, tehát oly időben, mikor egyúttal már kinőtt anyányi fiókák is voltak. 

 A kotlás rendesen 17 — 18 napig tart s azért én abban a véleményben 

 vagyok — bár sehol sem olvastam még — hogy nálunk azok a párok, 

 melyek márczius 20-ka táján lerakhatták tojásaikat, ugyanabban az évben 

 még egy második költést is megkísértenek. Az, hogy áprilisban, májusban 

 is szinte folyton találunk friss tojásokat, abban leli magyarázatát, hogy 

 sok tojást ragadozó állatok elpusztítanak, igen sokat — különösen némely 

 vidékeken — pedig az emberek szednek el s vadkereskedésekbe, vendég- 

 lőkbe szállítják, mert tudvalevőleg a «bibicztojás» inyenczeknek kedves 

 falatja. 



Családi tűzhelyéhez madarunk példás szeretettel ragaszkodik. A hím 

 folyton fészke táját őrzi s ha közelébe tévedünk, fájdalmasan siránkozva, 

 bátran csapkod felénk s igyekszik figyelmünket más felé terelni, hogy a 

 tojó a füvesben észrevétlenül ellábolhasson s a féltett helytől távolabb 

 kaphasson szárnyra. Hiába megyünk aztán oda, honnét felkelni láttuk! 

 Most mindketten fölöttünk jajgatnak, keringenek, még jobban megtéveszte- 

 nek, úgy hogy csak véletlenségből lelhetjük meg tojásaikat. Még inkább 

 féltik fiókáikat. Ekkor már igazán szemtelenül vágnak felénk, csakhogy 

 kalapunkat le nem ütik, messze kísérnek, folyton fejünk fölött jajgatva, 

 le-le szállva, idegesen futkosva, újból felkapva, egészen elfelejtve, hogy 

 a maguk bőrét oltalmazzák. Költés előtt és őszszel, vonuláskor azonban 

 félénk, vad madarak inkább s nem igen közelítenek az jemberhez, külö- 

 nösen nem, ha csapatban vannak. Mikor a fiókák felnevelődtek, csapa- 

 tokba verődnek, mert a társasélet elemük. Bár fészkeiket nem rakják 

 telepesen, mégis a szaporítás szakában is egy-egy területet arányosan 



