166 V. REND. FUTÓK. 



madár háromujjú lábnyoma, s olyanforma járásai, mint a menyét vagy 

 egér ide-oda kanyargó csapásai a friss havon. De nappal hiába keres- 

 tem az ugartyúkot. Alkonyatkor azonban, mikor a homály reáfeküdt a 

 sivatagra s az első csillag már-már kigyulladt: a milliónyi szöcske és 

 tücsök czirpelése közül egyszer csak éles, de siralmas, bánatos krerl-ü, 

 krUtth hangok szóltak ki. Sűrű borókabokorba rejtőzve vártam a « szo- 

 morú flótást»). A hangok közelebb hallatszottak s nemsokára megjelent a 

 meglehetősen sebesen ide-oda repkedő, panaszkodó madár, akárcsak egy 

 árnyék a sötétedő vidéken. Messzebbről és többíelülröl átszóUott hozzám 

 az est homályában felébredők, életöket igazában most kezdők szava, mely 

 különösen érinti az embert ebben az éjbe dűlő nagy pusztaságban, hol 

 ugyanakkor az «ordas» is kibújik rejtekéből s felhasználva a sötétség 

 takaró fátylát, rátámad a juhnyájra vagy a karámtól kissé messzebb 

 maradt lovat rántja le. 



Napokat töltöttem e vidéken, hol mindenfelé előfordult az ugar- 

 tyúk s mivel május hava volt, madarunk családi életét is megfigyel- 

 hettem. Fészket nem épít, hanem a sík homokon — oly pontokon, 

 melyek közelében fásított helyek is vannak — kikeres magának bizonyos, 

 még el nem porlott, nagyobb homokkő göröngyöket, sekély mélyedést 

 kapar melléjök s ebbe tojja le tojásait. Május 23-án 1 — 2 tojásos, meg- 

 lehetősen kotolt fészekaljakat találtam. A tojások halvány agyagsárgás 

 alapon sötétbarnán, hamuszürkésen foltozottak és ugyanilyen színű sza- 

 bálytalan alakú rajzolatokkal tarkítottak. Nagyságuk majdcsaknem a tyúk- 

 tojással ér fel. 



Tojásniérték: //. 46-5—53; .S^. 35—37-4 mm. 



A tojások színe, csak úgy, mint a madár tollazata, remekül alkal- 

 mazkodik a homok színéhez — s ebben bírják azt a védelmet, mely a 

 lét harczában életöket ellenségektől megóvja. Képzeljük csak a tojásokat 

 rikító vörös vagy kékes színűeknek, a madarat is fekete, zöld, vörös 

 s" más tarka tollazatban; hány veszteaé így életét! mily hamar észre- 

 vennék a ragadozó madarak a homokból kirívó színeket! 



A tojásokat többen kerestük, láttuk a madár lábnyomait, tehát ott 

 kutattuk, a hol azok legsűrűbben voltak, mégis órákig tartott, míg végre 

 megleltük. Mikor a fészek megvolt, egyik közeli sűrűbe vettem be maga- 

 mat s vártam az anyamadár megjelenését. Meg is jött. A fészektől 60 — 70 

 lépésnyire nagy óvatosan leszállt, egy ideig magasra nyújtott nyakkal ide- 

 oda kémlelt, de bár jól el voltam rejtőzködve, mégis észrevett — nem 

 hiába vannak nagy szemei — ■ s rögtön nyílgyorsan lábolt be egyik boró- 

 kás bozótba. Én utána. De a madár sem volt rest, mert a cserjés másik 



