XI. CSALÁD. LILEFÉLÉK. 167 



felén oly gyorsan szaladt ki, a szomszéd csalitba meg be, hogy nyakamba 

 vehettem volna lábaimat, míg elérem. Nem szállt fel, tudta, hogy ez volna 

 veszte. Csak mikor azután többen űztük, szorult meg annyira, hogy 

 végső segítségül szárnyaihoz folyamodott. Másnap ismét a fészekhez men- 

 tem, s jó, hogy homokba tűzött ággal megjelöltem, különben alig birtam 

 volna újra felfödözni. Csak úgy cserkészve, bokrok fedezetében közeled- 

 tem, de a szemes állat mégis előbb vett észre, mint én őt s villámgyorsan 

 futott el tojásairól. 50 lépésnyire a homokon ülő madár összefolyt a 

 talajjal s nem volt kivehető. 



Hazánkban ilyen kopár, itt-ott fás, bokros pusztaságokon, száraz 

 ugarokon, sivatagokon, ha egyes bokros, beültetett részek is vannak 

 rajta, rendes jelenség; de mivel nappalon át ritkán, vagy csak költöz- 

 ködéskor látjuk, azt hiszszük, hogy gyérebben fordul elő, mint tényleg. 

 A Csallóközben, a Dunaszigetek kopár helyein, a kemenesaljai « Cseren », 

 a fertő-szent-miklósi határban (Sopronm.), Mosonmegyében (Rajkán), 

 Békésmegyében, Pesimegyében és egyebütt a neki megfelelő területeken 

 rendes költőmadarunk, de vonuláson szántásokon, ugarakon, tarlókon 

 másutt is előkerül. Április elején érkezik hozzánk, e hó végével kezd fész- 

 kelni, s tojásait körülbelül 18 napig ko tolja. Pelyhesei szintén remek 

 alakoskodók s veszedelemkor fejőket előre nyújtva - a mit különben 

 az öreg is megtesz — lapulnak le a talajra. A ki azután 10 lépésnyiről 

 meglátja az így lenyomódott madarat, bízvást szemversenyt rendezhet 

 a sassal. A fiókák azonnal elhagyják fészköket, illetőleg a gödröcskét, 

 melyben napvilágot láttak s ellábolnak anyjuk után bogarászni. Ilyen- 

 kor kukoriczásba, burgonya földekbe is beveszik magukat. Szeptember 

 végén és október elején vagy közepén, költözködik tőlünk délre. 



Az ugartyúk nagyobb rovarokat, álczákat, férgeket, kisebb gyíkokat, 

 békákat, sőt egereket eszik s így bizonyos tekintetben hasznos, főleg 

 ott, hol tartózkodási körébe termékeny földek, vetések, kapás növények 

 is esnek. 



XII. CSALÁD. 

 SZALOXKAPÉLÉK. 



SCOLOPACIDAE. 



Csőrük hosszú, vékony, puha, hengeres, tompa élű; a fark több- 

 nyire egyenes vagy a középső toll kissé kinyúló s akkor ékalakú, a 

 jellemző fajoknál azonban elkerekített végű; a lábalak igen változó, hol 



