172 V. REND. FUTÓK. 



mindig előfordul s a vízviszonyok szerint változtatja költő helyét. A Bala- 

 ton mellékén, főleg a fonyódi lápok táján fordul elő s meglehetős ren- 

 desen költ is e vidéken. Az Al-Dunának Pancsovától délkeletnek terjedő 

 nagy árterein 1895 tavaszán 2—3 párt láttam mindössze. A Duna és 

 Tisza közében, a Tisza mellékén, valamint a még meglehetősen érintetlen 

 lápokon jelenleg is fogyva-gyérülve költ. Nem tud a kultúrához illeszkedni, 

 mert neki vad, embernek nem való ingoványok kellenek s nem tud kellő- 

 leg szaporodni a mostoha viszonyok közt azért sem, mert tojásai bibicz- 

 tojásszámban folyton piaczra is kerülnek, a miről többször meggyőződ- 

 tem. Pedig a «gólyasneffért» kár! Valóságos ékessége, föltűnő szép jelen- 

 sége a tóvidéknek, akár a pázsittalan homokos parton lássuk kényesen 

 lépkedni, akár a szélvizekben térden felül gázolni, közbe-közbe fejével 

 biczczentgetni, vagy a marhajárásos, semjékes fenekek csillogó vizei és 

 a hajlókázó sisak szálai közül kifehérleni, vagy végre a levegőégben 

 hosszú lábait hátranyujtva nem valami sietősen odább evezni ! Mindig a 

 gólya kicsinyített képét látjuk benne, bár életmódja, mozdulatai egészen má- 

 sok, mint a hogy madarunk még csak nem is közeli rokona a gólyának. 

 Április elején, néha márczius végén jön vissza hozzánk, ritkán egyenként, 

 többnyire néhány pár együttesen, vagy kisebb társaságokban. Első jelent- 

 kezésének országos középnapja : április 7 — 8. E hónapban fészkelni kezd, 

 még pedig nem magában, hanem több pár bizonyos területet foglal el, 

 melyen mindegyiknek meg van a maga háza tája. így találtam őket fész- 

 kelve a Fertő délkeleti végén fekvő sarródi mocsárban, mely a tó partja 

 és Sarród község közt fekszik s keletre, nyugatra messze kilométerekre 

 elnyúlva, széles ingovány, nádas, iszapos, zsombékos, tocsogós, pocso- 

 lyás, legelőkkel váltakozó gyűrűként fogja körül az egész déli Fertő-partot. 

 A gólyatöcs tanyáján sűrű czímeres nád sarjadt ki majd csaknem ember- 

 magasságig, közbe szabadabb zsombékos helyek voltak s mindenütt térdig 

 érő víz. Mikor ezt a süppedős területet május végén és június elején, pör- 

 kölő napfényben, begázoltam, kezdetben alig mutatkozott más madár a 

 sívó bibi ezeken, füttyülö czankókon kívül. De puskalövésem zajára meg- 

 elevenült a rét ; mint a távoli füst, úgy gomolyogtak ki sekélyesb helyei- 

 ről a különböző czankók (Totanus, Machetes) százas csapatai, egyes 

 réczék, vadludak s a szemhatáron csillámló tengerzöld, barnásán és fehér- 

 szürkén fénylő Fertő tükre fölé menekültek, a fészküket féltök pedig jaj- 

 gatva kóvályogtak fejem fölött. A mélyebb vizű részekből kaptak ugyan- 

 ekkor szárnyra a szép gólyatöcsök s felemelkedtek a puskalövés határáig, 

 elkezdtek fölöttem párban keringeni, folyton sírva ket, ket, köt, kit, ket 

 hangon szólva. Néha hangja a kecs, töcs szótagokhoz is hasonlít s utóbbi 



