XII. CSALÁD. SZALONKAFÉLÉK. 173 



adta a nép szájába a «töcsmadár« elnevezést. Vagy húsz párnál több 

 volt itt, de fészkeiket igen nehezen birtam megtalálni s alig egy-kettőt 

 födözhettem föl. Ezek zsombékon vagy nádtorzsos, gazos helyeken voltak 

 nádszálacskákból, bakácsból, sisakból építve s finomabb száraz szálakkal 

 bélelve. Bennök négy darab erősen kotlott tojás volt, melyek színre 

 halványszürkéssárga vag>^ zöldessárga alapon kisebb-nagyobb hamu- 

 szürkés, rozsdásbarna, sötétebb barna pontokkal, foltokkal tarkázottak; 

 alakjuk nem annyira körte alakú mint a bibicz tojás. 



Tojásmérték: H. 41—48; Sz. 31—32 mm. 



A tojásokat a gondos anyamadár párjával váltogatva üli. Június 

 elején és közepén a pelyhesek elhagyják fészkeiket s alakoskodnak, akár 

 a fiatal bibiczek. 



Augusztus végén és szeptemberben költöznek el otthonuk tájáról, 

 miután — mint sok más mocsári szárnyasunk — ők is a végleges bucsu 

 előtt egy ideig még ide-oda csatangoltak s fiókáikat a nagy útra elő- 

 készítették. Tápláléka: vizi bogarak, ebihalak, férgek, rovarok, béka és 

 halikra. Nem káros madár, s már csak azért is megérdemelné az óvást 

 (főleg tojásainak kifosztogatására figyelmeztetek), mert ritkul, határozot- 

 tan fogy. 



B. ALGSALÁD. 

 CZANKÓK. 



TOTANINAE. 



Csőrük nem halcsontszerü, inkább puha mint kemény, végig henge- 

 res, többnyire mindkét káva egyforma hosszú; a szárny mindig hegyes, 

 az első vagy a két első evező leghosszabb; a csüd közepes magas, oly 

 hosszú vagy hosszabb, mint a középujj, de legföljebb lV2-szer hosszabb 

 nálánál; élénk, többnyire füttyös, hangos szavú szárnyasok. 



34. NEM: 



VIZTAPOSÓ. 



PHALAROPUS Briss. 1760. 



Lábuk karélyos, mint a szárcsáé, de az ujjak tövét is hártya köti 

 össze, a hátulsó ujj rövid; csőrük hegyes, igen vékony, vagy kissé vas- 



