XII. CSALÁD. SZALONKAFÉLÉK. 175 



Hazája az északi Sarkkör vidékein van. Grönlandon, főleg Izlandon, 

 Hebrideken, Farő-szigeteken, Lofotokon és Norvégia északi részében, 

 azután végig az Ó-világ tundráiban a Behring útig s Alaszkától keletre 

 egész Észak-Amerika sarkköri tájain fészkel. Télen a Maláji szigeteken, 

 Khinában, Japánban, az Indiai oczeán partjáig észlelték, úgyszintén a 

 Kaspitónál, Perzsiában. Közép-Európában eddig vonulás közben is ritka 

 volt, de újabban — mióta jobban és többen figyelnek — gyakrabban 

 előkerül. Mi is így voltunk vele. Még néhány év előtt igen ritka vendég- 

 nek tartottuk, melyet mindössze 2 — 3 példányban féltettek néhány honi 

 gyűjteményben; most rendes átvonuló faj számba megy, mert 1890 óta 

 minden őszszel elég gyakran találtam augusztus utolsó harmadában s 

 főleg szeptemberben s október első napjaiban is, a Velenczei tavon, sőt 

 1887 ju7}iiis 2-án egy nyári tollazatú ^ példányt is lőttem ott, mely 

 elsőnek a Nemzeti Múzeumba jutott. Hogy csak némi képét adjam gya- 

 koriságának az őszi vonulás alatt, legyen elég felemlíteni, hogy Velenczén 

 1890-ben nyolcz darabot, 1891-ben két darabot, 1892-ben 22 darabot, 

 biztosan láttam. 1893-ban különösen számos volt s 5 — 9 darabból álló 

 csapatkákban mutatkozott, (az utolsó október 5-én); 1894-ben ismét 

 augusztus végső hetétől október 6-ig folyton voltak egyesek a tavon, úgy 

 1895, 1896, 1897 és 1898-ban is. Gyűjteményemben 21 honi példány van; 

 ezek, valamint a Nemzeti Múzeum példányai is Velenczéről származnak. 

 Erdélyben a negyvenes években a « Mezőség* tósorozatán, úgy 1851 június 

 7-én Dmssd-nál, 1868-ban Nagy-Szebennél, 1870 augusztus 15-én Kon- 

 czán lövetett. 1859-ben Jükovits a Fertőről szerzett három példányt s az 

 utóbbi években szintén észlelték ott; íg>^ 1898 augusztus 22-én a nyu- 

 gati parton lőttek három darabot, melyek a soproni kath. főgj^mnasium, 

 az ornith. központ és Hüszthy Ö. lékai gyűjteményébe kerültek. Mióta 

 megbizonyosodott, hogy nem « ritka vendég », már nem is lőttem reájuk, 

 hanem elnézegettem, igazán kedves, bizalmas viselkedésűket. Életmódját 

 és vonulási viszonyait, fészkelését más helyen bőven ismertettem,^ itt csak 

 annyit, hogy Velenczén mindig sík vizén, nagyobb tisztásokon, különösen 

 a part közelében, kis öblözetekben, apró félszigetek, zátonyok körül talál- 

 tam őket. Egyedül vagy kis társaságban voltak, igen gyakran rokonfaj u 

 partfutók, apró lilék nagy csapataihoz társulva; egy-két esetben szár- 

 csák közt is láttam úszkálva. Ha egyedül hintázgattak a vízhátán, min- 

 den félelem nélkül közelre bevártak, alig ügyelve, vagy bizalmasan 



* Il-ik nemzetk. ornilh. Gong. főjelentése II. köt. 137—144. lap. ; Term. Tad. Közi. 1892. 

 169—180. lap. 



