XII. CSALÁD. SZALONKAFÉLÉK. 183 



foltozott : a szem fölött fehér sáv ; áll, torok és az altsótest közepe, fark- 

 alja fehér, úgy a farktö oldalai is; a nyakon és a begy táján rozsdás 

 árnyalatú fehér alapszínen, feketén aprón pontozott; a mell és alsó test 

 oldalai fehér alapon ugyanígy nagyobb fekete pontokkal vannak behintve ; 

 a szárnyfedők barnásszürkék, világosszürkés, szürkéssárga szegélyekkel, a 

 nagy szárnyfedők fehér végei haránt csíkot rajzolnak a szárnyra; az 

 evezők sötét szürkésbarnák, száraik többé-kevesbbé fehérek, a negyedik 

 még inkább, a következők külső széle a tő felé fehér; fekete farcsíkjának 

 tollai rozsdásbarnán szegettek, a középső két hosszabb farktoll ugyanilyen, 

 hegyén rozsdafehér keskeny szegessel. A fiatalok tollazata a most leirthoz 

 hasonló. Téli follazatban : felül világos hRrnásszíirke lesz, kezdetben egyes 

 fekete, rozsdásszegésü tollak is látszanak a háton, de később ezek eltűnnek, 

 a tollak töve azonban kissé setétebb marad, úgy hogy a fejen, nyakon némi 

 foltozás látszik ; alul fehér, csak a nyak és begy szürkés alapon némileg 

 sötétebb foltozású: az evezők (4-iken túl) külső fehér szegése úgy a 

 szárnycsík kirivóbb lesz ; a szárnyfedők szürkésbarnák, fehéresen szeget- 

 tek. Nyári tollazatban : az áll és torok úgy a has fehér, az alsó test közepét 

 nagy barnafekete folt foglalja el, a begy fehér alapon erősen feketés 

 foltú, a nyak apróbban foltozott, úgy a pofák is ; felső részein : a fejtető 

 és hát fekete, minden toll rozsdássárgabarnán szegett, a nyak hátulja 

 szürkés, feketén foltos; farcsíkja feketésbarna, világosabb szegessel. 



Mértéke: H. 20—21-5; Sz. 11— 12o; F. 5-3— 6-3; L. 2 3-29; 

 Cs. 2-9— 3-9 cm. 



A Sarkkör vidékein Izlandon, Farö-szigeteken, Skandináviában, 

 Észak-Oroszországban, Szibériában, úgy Észak-Amerikában költ. Télre 

 azután nagy csapatokban Kaliforniába, Nyugot-Indiába, Khinába, a Kanári- 

 szigetekre és a Földközi tenger mellékének tartományaiba, Afrikába egé- 

 szen Zanzibárig vonul le. A typikus példányoktól eltérők az Észak-Amerika 

 nyugoti részén előfordulók, melyek nagyobbak (Tringa alpina pacifica) 

 minket e helyen természetesen nem érdekelhetnek; annál inkább fontos 

 a mi szempontunkból is a másik fajta, mely a Balti-tenger körül fészkel s 

 a rendesnél kisebb termetű, rövidebb csőrű és lábú: ez a Schinz part- 

 futója — Tringa alpina schinzi Brhm. 1831. 



Magyarországon mind a két félét — már t. i. a typikust és utóbbi 

 fajtát — egyaránt látjuk, sokszor ugyanegy csapatban, keveredve. 

 Tavaszszal az elsők márczius végén jelennek meg, áprilisban java szám- 

 ban s május közepén túl már ritkák, de kajtárkodók júniusban, sőt 

 júliusban is — 1889 július 14-én a Fertőnél csapatot találtam — mutat- 

 koznak. Ez időszakban az ország nyugoti felében sokkal kevesebb 



