XII. CSALÁD. SZALONKAFÉLÉK. 189 



szárnyuk szürkésbarna, az evezők szárai fehéresek. A tojók felül szürkés- 

 barnák, sötétebben foltozva, elöl a nyakon, begyen és az alsótest oldalain 

 szürkésbarnán, világosabban, sötétebben habozottak. A fiafalok őszszel: 

 begyük, nyakuk rozsdásszürkés, fejük rozsdásan és feketebarnán foltos, 

 a hát feketebarna, minden toll sárgásfehér, rozsdásfehér szegessel. Őszre a 

 hímek is elvesztik díszes toUgallérjukat és élénk színeiket, a fiatalokhoz és 

 tojókhoz hasonlítanak, s télre alul fehér, felül szürkebarna szín uralkodik 

 rajtuk; a begyen némi sötétes habozás, a hát minden tollasötét szürkés- 

 Ijajua világos szegessel. Lábaik, csőrük színe is változó, akad sötét, sár- 

 gás, feketés, barnás. Általában a sötét toUazatúak Iába és csőre is sötét, 

 ellenben a világosabb szinezetűeké megfelelöleg világos 



Mói-ték(»: H. d' 28-323, ? 23—26; Sz. 18—19-5; 15—18; 

 F. 7-2— 8-7, 6-2— 71; 7.. 6—7, 5—6; Cs. 4—41, 31— 37 cm. 



Az Ó-világ északi övében, de a mérsékelt részekben is költ; így 

 Belgiumban, Francziaország fölső felében, Németalföldön, Lengyelország- 

 ban, Németország fölső részeiben — s a mit a külföldi ornithologiai mun- 

 kák nem igen említenek — Magyarországon is, még pedig a délibb vidé- 

 keket sem véve ki. Csongrád megyéből vannak tojásai s én június első 

 felében Temesmegye alsó határán, az Al-Duna árterein, szigetein számos 

 galléros hímet és tojót láttam, a mi — bár fészkét nem födözhettem 

 föl — arra vall. hogy ott is költ. A Fertőnél és a Sárréten (Fehérmegye) 

 szintén fészkelve találtam. Cerva F. a Csepel-szigeten szedte tojásait. 

 Hozzánk márczius második felében s főleg áprilisban érkezik s nagy csapa- 

 tokban élénkíti a vizek környékén elterülő rónák roppant legelőit, főleg ha 

 székesek. Az Alföldön jól ismerik, nagyban vadászszák s találóan hívják a 

 róna szemhatárán felrajzó, füstszerüen gomolygó, vagy a hullámzatos legelő 

 fölött alacsonyan, galambszerű reptükben odább villanó madarakat « csapat- 

 vagy galambsneíTnek". Járás-kelésök, nyugtalan ide-oda tévelygésük köz- 

 ben sohasem szólnak, hanem mint a seregélyek együtt tartva, szinte a föld- 

 színen szállnak odább, eltűnve a talaj hullámok közt. ismét megjelenve, 

 vagy a messze levegőégben gomolyognak, mint valami szélmozgatta 

 óriási szúnyogra] . Tavaszkor rendesen magukban osztják a társaság 

 élveit s legföljebb bibiczekkel, pólingokkal látogatják ugyanazokat a 

 helyeket, a nélkül, hogy szorosabban csatlakoznának hozzájuk; öszszel 

 inkább látjuk egyenként vagy kis társaságokban, igen gyakran — ezek 

 főleg fiatal példányok — a partfutók, kisebb lilék s más parti mada- 

 rak falkái közt. Míg azok felrebbenéskor mindig elfütyülik magukat, 

 ez a faj némán kel, csak nagy ritkán hallat tak, ak, tik, alig feltűnő 

 hangokat, s utánnuk repül. Ha nagy csapatokban vannak, leginkább a 



