XII. CSALÁD. SZALONKAFÉLÉK. 195 



AZ ERDEI CZAXKÓ. 



Totanus ochropus (L.) Í758. 



[Tringa ochropus L. — Helodromas ochropus Kaup. — Totanus rivális, leucourus 

 Brhm. — Actitis ochropus Blyth.] 



Népies nevei : czigány-, molnár-, fecskesneff (Alföld) ; fütyülösneff 

 Jászberény). 



Jegyei : rigónagyságú, kevéssel nagyobb előbbinél ; evezőinek szára 

 barnásfekete: háta finoman pettyezett; farka fehér, végén négy sötét 

 haránt csík: csőrének töve szürkés, hegye fekete: lábai világos kékes- 

 szürkék, az izületek zöldesek; szeme sötétbarna. Hasonlít előbbihez, 

 de a most említett jegyek, úgy vastagabb, alacsonyabb lábai megkülön- 

 böztetik attól; szólása nem oly trillázó, mint azé, dUd-dlűi formán hang- 

 zik, repülve feketének és fehérnek látszik. 



Leipása. Nyári toUazatban nz öregek: torka, a szem és csőrtő 

 közt levő sáv. begyének alsó része, melle, farkalja, farcsíkja és a farktő 

 oldalai fehérek: feje, nyaka, a begy oldalai sötétzöldes olajbarna, feke- 

 tésbe hajló s némileg fénylő alapon fehéresen, aprón foltozottak; alul 

 a fehér, felül a sötét szín uralkodik ; a hát alapszínén szintén pontszerű 

 rUkábh foltozás van, mely a szárnyak fedőin és a hát alsó részén szinte 

 beolvad, elenyészik a sötét színben ; az evezők olaj barnás feketék, a szárny- 

 alja sötét feketeszürke, keskeny, fehér harántos csíkozással. Téli toUazatban 

 a felső részek szürkésebbek, a fehér foltozás élesebb és tisztább, a fehér 

 szemsáv határozottabb. A fiatalok a nyári tollazatú öregekhez hasonÜ- 

 tanak. de fejők teteje szürkésolaj barna, alig pontozott, a felső test pon- 

 tozása pedig nem fehér, hanem világosbarnásba játszik. 



Mértélíe: H. 21—23; Sz. 13o— 146; F. 6-3—7; /.. 29- 35; 

 Cs. 3-2— 3-4 cm. 



Közép-Európában és Ázsiában, főleg a mérsékelt égöv északi részei- 

 ben, fel a Sarkkör tájai felé fészkel. Nálunk meglehetős közönséges s 

 mindenfelé előfordul, de sohasem nagyobb csapatban, hanem inkább 

 egyedül, vagy két-három darabból álló társaságokban. Némely helyen a 

 folyókhoz, vízárkokhoz, csatornákhoz ragaszkodik, máshol kisebb vízállá- 

 sokhoz, tópartokhoz is; igen szeret erdei pocsétáknál, tócsáknál, vizes 

 láp-erdőkben, füzesekben, kubikgödröknél tartózkodni. Néha ugyan előbbi 

 fajt is találjuk ilyen erdei vízállásoknál, de legtöbbnyire ez a madár az, 

 mely a fák homályában feketésen csillogó posványok mellől fecskeszerü, 



25* 



