XII. CSALÁD. SZALONKAFÉLÉK. 201 



fajhoz hasonlít: nyáron alul palaszürke; télen fehér mellű és hasú; a 

 csőr vékony, hegye kissé aláhajló; szem sötétbarna; a fiatalok lába 

 vörösessárga, öregebbeké narancsvörös, tavaszszal azonban vörösbarna; 

 a csőr feketésbarna vagy fekete, az alsó káva töve sárgásvörös (fiatalok) 

 vagy élénk vörös (öregek). 



Leírása. Xyári toUazathan az öregek: kivéve az alsó szemhéjat, 

 mely fehéres, az egész fej, nyak és alsótest palaszürke ; a hát sötét 

 feketésbarna. fehéren pontozva és háromszögletű foltocskákkal behintve; 

 a felső szárnyfedők feketések, fehér szegélyekkel; az alsó szárnyfedők 

 fehérek ; a fiókszárny, nagy evezők és azok fedői bronzbarnák, a másod- 

 rendű evezők fehéren és barnán harántosan foltosak. A tojó nem külön- 

 bözik a hímtől, legföljebb annyiban, hogy hasán több íehér tollszegés 

 látszik. Téli toUazathan világos hamuszürke felső testén, fehéres toU- 

 szegések s igen finom fekete szárfoltok ; a szemöldöksávoly fehér ; a pofák, 

 a nyak előrésze, begy oldalai szürkésen foltozottak, felhőzőttek ; a lágyék- 

 táj íehér és szürke harántcsíkokkal tarkított; a nagy evezők külső fele 

 sötétszürke vagy feketés, belső fele fehér, szürkén fröcscsentett ; az első 

 evezőnek szára, hasa és melle fehér; a fark hamuszürke, szélei sötétebb 

 és fehér csipkézéssel ; alsó és fölső farkfedők fehér és szürke haránt- 

 csíkokkal tarkítottak. 



Mértéke: H. ^7— ^28; Sz. 15-4— ITO; F. 6-4— 7o; /.. 5-7— G-4; 

 Cs. 5'4 — 6*5 cm. 



A Sarkkör tájain Skandináviától Kelet-Szibériáig, de állítólag a 

 Dobrudsában "♦^ is költ. Telelni Dél-Európába, Indiába, Khinába vonul. 

 Hazánkban leginkább költözködéskor, márczius vége felé, áprilisban, az 

 országos középnap szerint április 9 — íO-én jelentkezik. Egyeseket azon- 

 ban nyáron is lőttek, így Erdélyben Kutfalván július 23-án, Székáson 

 július 22(11. Aligha költő, inkább csatangoló példányok ezek."^'-^' Augusz- 

 tusban vonuló fiatalok kezdenek mutatkozni, szeptemberben s főleg októ- 

 berben az öregek is megjönnek s néha novemberben, sőt deczemberben 

 is, ha az időjárás enyhe, akad belőlük. Tópartokon, folyóknál egyedül 

 vagy kisebb társaságokban leginkább látjuk megszállva. Hosszú lábaival 

 a szélvizeket hasig megjárja, sőt, ha valami kinézett prédát másként el 

 nem érhet, úszik is. Vigyázó, vad természetű s nem várja be az embert, 

 hanem éles és jellemző tyűitt, tyúitt fütyüléssel száll odább s jó mesz- 



* Dr. Almásy Gy, szerint (Aquila 1S98. 149. 1.). 

 ** Többen állítják, hogy nálunk is fészkel ; nekem e részben nincsen tapasztalatom. Hazánkban 

 tojábait nem gyűjtötték s fészkét se találták. Ezért kételkedem abban, hogy nálunk — e határozottan 

 északi madár — családot alapitana. 



Cheniel: Marryaivrsiág madarai. II. *" 



