204 ■ V. REND. FUTÓK. 



színen sötét hullámrajzolatokkal; az áll fehér, úgy a mell alapszíne is, 

 utóbbit azonban rozsdás és feketés, szürkés haránt foltozás tarkítja; fark- 

 alja fehér; csőre tőben sárgás hússzínű, közepe barnás, hegye feketés; 

 lábai feketék; szemei barnák. A téli toUazatban a rozsdaszín megfakul, 

 felül szürke uralkodik, alul a mellen, hason fehér. A tojó nagyobb a 

 hímnél, szürkébb és nem oly élénkszínü. A fiatalok fejteteje, pofája, nyaka, 

 begye rozsdásszürke, a hát eleje és vállak barnás agyagsárgák, világosabb 

 tollszegésekkel, a hátulsó evezők és szárnyfedők sötét szürkésbarnák, 

 szemsávolyuk szürkésfehér, mellök, hasuk fehér ; lábaik sötétszürkék vagy 

 feketésszürkék. 



Mértéke: H. 44—47-3; Sz. 21-8—^22; F. 8—9; /.. 7-7— 8-5; 

 Cs. 10—11-7 cm. 



Belgiumban, Hollandiában, ritkábban Francziaországban, Észak- 

 Németországban költ, úgy szintén a Farö-szigeteken, Izland délkeleti 

 részein, Skandinávia délibb vidékein, fel a 65° é. szél.-ig. Angolországban 

 ritka fészkelő, Lengyelországban közönségesebb ; Ázsiában az Amur vidé- 

 kéig otthonos. 



Magyarország több helyén szintén ismert, rendesen fészkelő madár; 

 így az Alföldön, Fertőnél, Sárréten (Fehérm.). Különösen kedveli a nagy, 

 buja kaszálókat, vizek, legelök közelében elterülő nedves réteket, melyek 

 itt-ott pocsolyásak, kopolyákkal váltakozók. Nem jár csapatosan, többnyire 

 3 — 4 darabot találunk együtt kivételesen nagyobb társaságot. Leginkább 

 magában, más rokonfajokhoz sem igen társulva, keresi élelmét a füvesek- 

 ben, legelőkön s hosszú lábaival a mélyebb iszapokat is megiábolja. 



A fűből feje mindig kilátszik, mert nem lapul meg, mint azt a sár- 

 szalonkák tenni szokták, hanem szemes, vigyázékony, vad létére folyton 

 kémlel s veszedelemkor idejekorán szárnyra kap. Leszálláskor tarka szárnyait 

 először lepkeformán — mint a széki csér, csérek — a magasba nyújtja s 

 mjntha gépen járnának, úgy húzza lassan testéhez. Repte ügyes, mi- 

 közben hosszú lábait hátra, nyakát előre nyújtja s nyivákoló, sajátságos 

 hangját hallatja, melytől hangutánzóan egyik magyar nevét is kapta. 

 Tényleg lotyó, lotyó, lottjó vagy inkább tyü-ü-tyóó, tyü-ii-tyoó, ü-tyó, 

 i-íyó vontatottan ejtett hangokkal fejezhető az ki. Különösen párosodás 

 szakában sokat beszélget, s farkát szétterpesztve szállong kisebb-nagyobb 

 ívekben, körökben a mocsár fölött. Tavaszszal márcziusban érkezik ; első 

 jelentkezésének országos középnapja: márczius 2d , de április első heté- 

 ben, sőt keményebb időjárással e hónap közepén túl is láthatunk köl- 

 tözködőket. Ilyenkor oly helyeken is előfordul, hol különben állandóan 

 meg nem telepszik. Májusban megvetik tanyájukat a rétségek magasabb 



