206 . V. REND. FUTÓK. 



Ság); pólincz (Csallóköz); töcsmadár (Nagy-Káta); töcsér (Poroszló, He- 

 vesmegye); töcs-töcs (Nagy-Kúnság). 



Jegyei: varjunagyságú ; fejteteje rozsdássárga, sötétbarnán foltozott, 

 a mell oldalain nyilhegyalakú barna foltozás ; a szárny alsó fedői fehérek, 

 barnásán csíkozottak; a fejtoUazat az alsó káván előbbre nyúlik, mint a 

 felsőn; csőre hosszú, erős, ívalakú; a fark fehér, sötétbarnán csíkozott, 

 a középső tollak fehérségén barnás árnyalat; az alsó káva egy harmad 

 részben a tő táján sárgás hússzínű, egyébként a csőr feketésbarna; a 

 lábak szürkés ólomkékek; szem sötétbarna. (Fejének képe I. köt. VIII. 

 tábla.) 



Leírása: Nyári tollazathan a szemsáv, áll és .torok, a has, czom- 

 bok fehérek, egyébként az egész tollazat pacsirtaszeríí, földszinü és fehéres, 

 de csokoládébarnán hosszantfoltos, legsötétebben a hát elején, fejtetőn, a 

 meghosszabbodott válltollakon ; a hát alsó fele fehér alapon, ritkásabban 

 feketebarnán hosszantfoltos, úgy a mell is; a nagy evezők sötét csoko- 

 ládébarnák, száruk fehér s belső felük is világosabb, de inkább a tő felé, 

 mert hegyük sötét. Téli tollazathan egészben világosabb, a rozsdássárga 

 szín inkább szürkés, fehéres és homokszínű lesz; a fark sávozása élesebi), 

 a fehérség tisztább ; melle, hasa és az alsó test oldalai is fehérek s a fol- 

 tozás ritkább, úgy itt, mint a hát alsó felén is ; a nagy felső szárnyfedő- 

 kön sok a fehér, az evezők belső fele fehér és barna csíkos, a hátulsók 

 mindkét felükön; a szárnyalja majdnem tiszta fehér, alig foltos. A lojó 

 valamivel nagyobb a hímnél s hosszabb csőrű. A fiatalok sárgabarnábbak 

 mint az öregek, a legbelsőbb másod rendű evezőik alapszíne világosabb 

 barnássárga, a tollak fekete hosszanti foltja szélesebb ; csőrük rövidebb, 

 vékonyabb. 



Mértéke: H. 53—62; Sz. 29—31; F. 12—14-2; L. 7— 83; 

 Cs. 13-5— 16-5 cm. 



Angolországban, Észak-Németországban, Lengyelországban, s még 

 é'szakabbra (a 70" é. széhg Skandináviában) a tundrákban, a Baikal tóig 

 költ. Hogy Magyarországban költött volna, arra egészen bizonyos adatunk 

 nincsen, mert fészkét és tojásait nálunk még senki sem találta. Kétség- 

 telen azonban, hogy 1887 július végén a Velenczei tónál naponként lát- 

 tam két öreget négy fiatalabb kíséretében, melyek mindig déltájban mutat- 

 koztak, de napközben nem voltak láthatók; az is bizonyos, hogy az 

 Alföldön egyesek egész nyáron át jelentkeznek. Lehetséges tehát, hogy 

 egy-két pár csakugyan visszamarad nálunk családalapításra, bár való- 

 színű, hogy ezek a nyári példányok olyanok, melyek az illető évben még 

 nem költenek. Efféle meddő és éretlen magas északi, de nyaratszakán 



