208 - V. REND. FUTÓK. 



év telén is 4 — 5 darab áttelelt itt. Általában költözködésük nem gyors, 

 hanem lassan terjeszkedő. El-elidöznek nedves, szabad kilátást nyújtó 

 nagy térségeinken, tarlóinkon s főleg öszszel hosszú pihenőket tartanak, 

 egyik helyről a másikra kószálva. Az éjjelt rendesen valami magányos 

 szigeten, porondon töltik, hajnalban azután kihúznak a legelőre. Csapat 

 csapat után érkezik, flótázva, magasan s csak mikor a kiszemelt helyhez 

 ér, ereszkedik le. Roppant vigyázó, bizalmatlan és szemes állat lévén, 

 soha sem száll meg ott, hol baj érhetné, hanem mindig előbb kinézi a 

 környéket s csak ha föltétlenül biztos, gyanútlan, telepedik meg. A hol 

 fölös számban kínálkozik bizonyos kedvencz eledele, oda napokon át 

 rendesen húz, arra van «j árasa » ; de ha megriasztották egy-kétszer vagy ha 

 a préda megfogyott, más helyet választ magának. Bőrét épp úgy, mint a vad- 

 lúd, szörnyen félti s azért vadászata nem könnyű; de érdekes, mert a vadász 

 ügyessége küzd a madár óvatosságával, vadságával. Szabadon megtelepe- 

 dett csapatot megközelíteni alig lehet, megcserkészni is csak ritkán, mert 

 a vigyázékony szárnyas ritka esetben fog puskalövésnyire valami födö- 

 zetet nyújtó árok, töltés, kazal, akol stb. mellé telepedni, hanem mindig 

 100 — 150 lépésnyire tartja magát ilyen, szemében gyanús helyektől. Azért 

 legsikeresebben lesgödörből lőhető, melyeket sziktavak mellé, lehetőleg 

 minden feltünőség nélkül ásatunk s magunk elé csalogatók gyanánt, ki- 

 tömött vagy lövött és ágacskákkal kipeczkelt pólingokat állítunk. A ki 

 hangjukat jól tudja utánozni, főleg tavaszszal, mikor a párosodás meg- 

 kezdődött, ennek is hasznát fogja látni. A hajnali húzás úgy reggeli 

 9 — 10 óráig tart, addigra ugyanis bizonyos megtartott vonalakon járnak 

 ki a csapatok a kiszemelt legelőhelyeikre; szürkület felé úgy 5 óra táj- 

 ban ismétlődik a mozgalom, vagyis inkább a hálótanyára húzás. 



Hogy Alföldünkön mily roppant mennyiségben vendégeskednek, 

 azt valósággal csak az tudja elképzelni, a ki látta. Egy ízben meg- 

 hívást kaptam Hevesmegyének Tisza melléki részeiből pólingvadászatra. 

 "Örökké víg hangulatban lévő szíves házi gazdám ezt illető levelét így 

 kezdte: « Segítség emberek! a sok gujzer és sneff leveri a kalapomat.* 

 Mikor azután a helyszínére érkeztem, láttam, hogy a tréfát nem is kell 

 valami tágan venni, mert volt ott annyi, hogy sok! s ha nem jártak 

 volna magasan és nem kerülték volna ki az embert, bizony-bizony egy 

 párszor fel kellett volna emelni kalapomat a földről. Egy álló hétig, pir- 

 kadástól alkonysetétedésig gyönyörködtem itt nap nap után A vagy 

 horogalakban, ferde vonalban, majd rendetlen csapatokban való járásuk- 

 kelésökben, a tojók pulpul szavában, mire a hímek puU-pú-llYel feleltek, 

 szép egyenletes repülésükben s mereven eleresztett szárnytartással való 



