Xll. CSALÁD. SZALONKAFÉLÉK. ^OÖ 



leszállásukban, fürge ide-oda szaladgálásukban, élelemkeresésükben, mi- 

 közben hosszú csőrük valóságos kapaszerepet játszik, bele mélyed a por- 

 hanyó ugarba, vagy a legelők ezernyi tücsöklyukaiba. Itt is, ott is reme- 

 gett a délibáb, hol Tisza-Nána község alá rajzolva csillogó vizet, hol a 

 Daruháti tanyát varázsolva szigetté; a szél pedig áthozta Abád-Szalók 

 harangjának kongását a « legmagyarabb folyam* fölött, hozzá flótáztak a 

 pólingok, sikongott a bibicz és nyávogott a lotyós szavú goda. Asztalsima 

 sikság, végtelen mezők, sziklegelők mindenfelé, csak észak-nyugat táján 

 tornyolt föl a Bükkhegység és a Mátra kéklő « Kékes » orma, itt-ott fehérlő 

 hófoltokkal; — valami nagy szabadságérzet fog el ilyenkor s igazán •bör- 

 tönéből szabadult sas» lesz az ember lelke. Boldog, a ki élvezheti az 

 ősi állapot e szikráját! 



A pólingot Norvégiában július elején találtam fészke tájánál, nyires 

 erdővel határos, zsombékos, lápos, tőzeges mocsárterületen. Jajgatva, foly- 

 ton körben repkedett fejem fölött az anyamadár s aggodalmát virivi- 

 vivivi-kvivivi hangon fejezte ki ; de még ekkor is megtartá vadságát s nem 

 közeledett lövésnyire. 



A pólingok gazdaságilag nemcsak nem közömbös, de valóban 

 igen számottevő, hasznot hajtó szárnyasaink közé tartoznak. Az évnek 

 legalább is hat hónapján, sőt tovább, Alföldünk nagy és sok legelőit 

 ezernyi ezerre rugó mennyiségben lepik s rengeteg kái'tékony férget, 

 álczát, rovart, csigát pusztítanak el, különösen pedig tücsköt és szöcskét 

 is. Néhánynak gyomrában fényes futóbogarakat és apró békacsontokat talál- 

 tam. A mezei tücsök (Gryllus campestris) azonban úgy látszik, mégis leg- 

 kedvesebb csemegéjök s a hol sok van belőle, oda szeret járni a 

 falka. 1896 április közepén annyi volt ez a tücsök Hevesmegyében, 

 hog>' a Tiszamenti töltésen minden lépésre 3—4 darabot agyontiportam. 

 Volt is ott póling, czankó elég! A lövöttek begye, gyomra majdnem 

 kivétel nélkül tücsökkel volt tömve. Vadságuk megvédi őket a sikeres 

 üldözések elől s ez nem is baj; mert csak szaporodjanak s látogassák 

 még nagyobb falkákban legelőinket, mezőinket, hogy a gyökér és levél 

 pusztításaikkal kártékony alsóbb rendű állatokat minél kiadóbban tizedel- 

 hessék. 



A gazda füle tehát még szebbnek találja a « szépen fütyülő gojzer- 

 madár» flótázását, mint akárki másé. Neki nemcsak szelet, hanem pénzt 

 is jelent. 



27 



Chernél ■ Magyarország madarai IL 



