214 V. REND. FUTÓK. 



szalonka; de azért az egész országban zsombékos, posványos helyeken 

 előfordul. Tavaszszal főleg nedves, vizesalju réteket, zöld mocsárt kedvel, 

 a hol a fű és vizi növények s bizonyos sárga virágok (Ranunculus, 

 Galtha) nőnek. Úgy látszik legjobban szereti a kövér, szépen felsar- 

 jadt zöld iszapos, zsombékos pontokat. Öszszel nem annyira válogatós. 

 Augusztus végével kezd érkezni s szeptemberben, októberben időzik 

 nálunk, de utóbbi hónap második felében már nagyon ritka. Legkésőb- 

 ben 1895 október 29-én kaptam Sopronmegyéböl. Pecsenyéje igen finom 

 s még a többi sárszalonkák és az erdei szalonka húsánál is előbbre való. 



A KÖZÉP SÁRSZALONKA. 



GalUnago gallinago (L.) Í758. 



[Scolopax gallinago L. — Scol. gallinaria Gm. — Scol. sakhalina Vieill. — 

 Gallinago média Leagh. — Scol. média Steph. — Scol. peregrina Temm. — Tel- 

 matias gallinago Boie. — Ascolopax gallinago Keys & Blas. — Gallinago scolo- 

 pacina Bp. — Gallin. gallinaria Cripps. — Gallin. migratoria, septentrionalis, 

 fseroeensis, lacustris, brachypus, petényii Brhm. — Gallin. buriía Swinh. — Gallin. 

 coelestis Dress.] 



Népies nevei: mór sneff; ács sneff; bárány sneff; benekecske 

 (Lelle, Balatonnál); sártyúk (Csallóköz); báránybégető (Ecsedi láp). Köz- 

 keletű neve: mocsári szalonka. 



Jegyei: valamivel nagyobb a fürjnél; előbbitől — kisebb termetén 

 kívül — mindig megkülönbözteti : szélső farktolla, mely nem tiszta, hanem 

 rozsdásfehér és mindkét felén sötéten, átfutóan csíkos; első evezőjének 

 külső széle majdnem a csúcsig fehér; az alsó test közepe tiszta fehér; a 

 szárnyfedők végein a fehér foltok igen kicsinyek s csak egy harántos csíkot 

 rajzolnak a szárnyra; farka rendesen 14 tollú; csőre aránylag hosszabb. 

 (L.^ I. köt. VII. és VIII. tábla.) 



Leirása: a fejtető és hát fekete, előbbinek közepén világos rozs- 

 dássárga hosszanti sáv húzódik; a hát alsó fele egyszínű, fölső felén és 

 a válltollakon kisebb rozsdavörös szegesek és tarkázatok s egyrészükön 

 széles, világos rozsdássárga vagy fehéres szegesek, melyek a fölső testen 

 néhány lefutó, vonalas rajzolatban élesen kirínak; a szárnyfedők sötét- 

 barnák, világos rozsdássárga szegésekkel; a meghosszabbodott válltollak 

 ellenben ugyanily színűén harántosan csíkozott; az evezők feketebarnák, 

 hegyük keskeny, fehéres szegélylyel; az alsó szárnyfedők barnásfeketésen, 

 szürkén és fehéren csíkosak; az áll és torok fehéres; a csőr és szem 



