XII. CSALÁD. SZALONKAFÉLÉK. 215 



között lévő sáv barna, szélein rozsdás sárgafehér ; a nyak rozsdássárgán, 

 rozsdásfehéresen, sötétbarnán hosszában foltozott; az alsó test oldalai sötét- 

 barnás fehéres és halványrozsdássárgán harántosan csíkozottak ; farcsíkja 

 halvány rozsdásbarna, sötét harántos csíkokkal ; a farktollak töve feketés- 

 barna,, hegye rozsdavöröses foltokkal, rajzokkal ; farkalja világos rozsdás- 

 sárga, a tollak töve feketésszürke; a csőr vége feketebarna, egyébként 

 sárgásbarna: lábai zöldes olajbarnák (fiatalok), később sárgás hamu- 

 színüek, helyenkint zöldesek (öregek.) A tojó nem különbözik a hímtől. 

 A fiafalok általában rozsdásabb színűek. 



Mértéke: H. 25-5—28. Sz. 12-6— 14-2. F. 5-2—6. L. 3—4. 

 Cs. 5-7 — 6-6 cm. 



Az oly példányokat, melyeknek 16 farktolla van, külön fajtának 

 vélték s ez a GalUnago brehinii Kaup. 1823, de úgy látszik, ez inkább 

 csak egyéni eltérés ; épp így az Angliában talált s GaUinago sabinei Brhm. 

 néven ismeretes sárszalonka sem külön fajta, hanem színeltérés, mela- 

 nismusra hajlás. így mondja legalább Sharpé, a legelsőrangú orni- 

 thologusok egyike. 



A sárszalonkának nagy földrajzi elterjedése van s számra is sokkal 

 közönségesebb, mint a másik két faj. Izlandtól, a Farő szigetektől, 

 Angliától kezdve, majdnem egész Európán és Ázsián át Turkesztánig, 

 Tatárország keleti részéig, sőt még itt is költ. Északfelé Európában 

 majdnem a 70° é. sz.-ig fordul elő, délen Reiser 0. Bulgáriában még 

 fészkelve találta. Megfog\Ta bár — a min a sok mocsárszárítást, lecsapó- 

 lást tekintve nem csodálkozhatunk — nagyobb lóságainknál s főleg kiter- 

 jedtebb lápvidékeinken, mocsarainkban még mindig rendesen találhatunk 

 szaporító párokat. így én madarunkat a Balaton mellékén, a lel lei mo- 

 csárban, a fehérmegyei « Sárréten » és a Hanyságban figyeltem meg 

 párosodás szakában s Gaál Gaszton barátom Lellén, Cerva Frigyes a 

 Csepelszigeten tojásait, Szikla Gábor pedig anyányi fiókáit szerezte meg 

 a Sárrétből. Költözködéskor az országos középnap szerint tavaszszal, 

 múrcz'íus 13-án mutatkozik először, java vonulása azonban e hónap 

 második és április első felére esik. A mocsári szalonkák közül ő jön 

 legelőbb. Ilyenkor vízállásoknál, ezek posványos partjain, rétek vizenyős, 

 iszapos, marhajárásos helyein, tócsák és tavak szélein, de zsombékok 

 közt és ingólápokon is reá akadhatunk. Bizonyos kedvencz helyeket 

 évről-évre megtart s ha máshol nem, ezeken az átvonulok rendesen 

 megszállanak. Puszta, kopár iszapost azonban nem szeret, hanem csak 

 olyant, melyen legalább annyi növénytenyészet van, hogy belőle ki ne 

 lássék s meglapulva elrejtőzhessék. Ha márczius végén a nekik megfelelő 



