XII. CSALÁD. SZALONKAFÉLÉK. 217 



mint röviden említettem is már — fürjszerüen, alacsonyan s rendesen 

 egyenesen — csak ha többször felvertük, jobbra, balra kicsapva s a 

 magasba is emelkedve — repül, többnyire rövid távolságig^ s leszáll; 

 e mellett majdnem mindig némán, igen kivételesen holmi ked, ed fátyo- 

 lozott, halk szólással, közelről kel. Meleg időben gyakran nehéz fel- 

 verni s még jó kutyának is dolgot ad, mert az aljban ide-oda futkosva 

 keres menedéket, akár a íürj a lábon álló vetésben vagy a haris a réten. 

 A kis sárszalonka még nehezebben, többnyire szintén némán, kel. 

 A közeli lárma, lövések sem riasztják fel, csak mikor már majdnem 

 agyontapostuk, kap szárnyra s bőregérszerúen, egyenesen, de kissé 

 magasabban és sebesebben repül, mint a nagy faj, hogy nem messzire 

 ismét leszálljon. 



A sárszalonkák április közepe táján kezdenek fészkelni, mert a párba 

 állást, mátkaszerzést vonulásuk alatt végezték el. A házi tűzhely alapítá- 

 sára mindig nagy területű, összefüggő vad mocsarakat választanak s 

 kedvelik, ha ezek helyenkint égeifás, füzes, suhás részletekkel is hatá- 

 rosak, zsombékosak és iszaposak. Ilyen helyeken, április vége felé és 

 májusban, a nappal rendszerint nem igen mutatkozó szárnyast gyak- 

 rabban szem elé kapjuk, főleg enyhe, csendes napos időkön. A hímek 

 a mocsár fölött magasan, sebesen, körben repkednek, közben hirtelen 

 oldalt vetve magukat, mintegy aláesnek s hullámvonalban, szárnyaikat 

 és farktollaikat szétterpesztve megint felemelkednek, miközben — de csak 

 az aláhullámzás alatt — sajátságos surrogó, mekegésszerü hangokat hall- 

 hatunk. Ezért a leilei mocsár táján «benekecske» az ecsedi lápon « bá- 

 ránybégető » s máshol « báránysnefí» a nevök. A hangok eredete nagy 

 viták tárgya volt, újabban azonban alapos kutatásokból valószínű, hogy 

 azokat a madár nem csőrével vagy torkából adja, hanem a szétfeszített 

 fark- és szárnytollakon hirtelen átsurranó levegő okozza. Saját meg- 

 figyeléseim nyomán én is ebben a véleményben vagyok s megjegyezhetem, 

 hogy e hangok szakasztottan hasonlítanak azokhoz, melyeket akkor hal- 

 lunk, ha erős szélben néhány tollat laposan kitartunk. Mindig csak akkor 

 hallottam ezt a bugást, mikor a dürgő sárszalonka gyors, egyenletes 

 reptéből szárnyrezegtetve, testét oldalt fordítva, mintegy alábukott. Lehet- 

 séges, hogy e közben torokhangot is ad. Fészkét zsombékokra, csillag 

 sás közé rakja, illetőleg azok közt mélyedést tipor magának s pár szállal 

 kibéleli. Fészekalja négy tojás, melyek aránylag nagyok, szürkés, zöldes 

 olaj sárga alapon, szürke, olajbarna, zöldesbarna foltocskákkal, pontocs- 

 kákkal — a tompább végükön sűrűbben — tarkázottak. 



Tojásmérték: H. 38—41. Sz. -27— á9 mm. 



28 



Cheniel: Magyarország madarai. II, 



