V. REND. FUTOK. 



kelő párokat, úgy a Kaukázusban, sőt a Himalaya hegységben is, hol 

 10,000 lábnyi magasságban volt tanyájuk. Általában mondhatjuk, hogy 

 nagy meleget nem szeret s azért délen a magasabb pontokat lakja, 

 melyek hőmérsékleti viszonyai északon alacsonyabb fekvésű területeken 

 találhatók fel. Nyugattól keletnek menve szalonkánkat egész Európán és 

 Ázsián át, főleg a 45—60° é. sz. közt találjuk Kelet-Szibériában, sőt 

 Japán magas hegyei közt is. 



Még nem sok idő előtt legtöbben azt hitték, hogy az erdei szalonka 

 csak nagy ritkán, kivételesen fészkel Magyarország területén s ekkor is 

 csupán a Kárpátok magasabb pontjain. Ujabb kutatások bebizonyították, 

 hogy ez helytelen felfogás volt, mert hosszúcsőrű madarunkat rendesen 

 s az egész országban alacsonyabb hegységekben, valamint láperdőkben 

 is — noha itt ritkábban — költő madárfajainkhoz számíthatjuk. Leg- 

 nagyobb részök igaz ugyan, a hegységek nagy, összefüggő erdeibe s 

 legkivált a Kárpátokba telepszik családalapításra, de egy részök a sík- 

 ságon elterülő nagyobb erdőségekben, pagonyokban marad, nemcsak az 

 északi, hanem a délibb megyékben is. Számos idevágó észleletet a 

 « Vadászlap*) évfolyamaiban találhatunk. A nálunk mutatkozó szalonkák 

 azonban tulnyomólag átvonulok s csak a költözködés szakában időznek 

 itt huzamosabban. 



Alig hogy a föld fagya kiengedt, a fehér hólepel nagyobbrészt 

 eltakarodott, s a pacsirtamadár égnek emelkedve dicsőíti a mindenség 

 urát, a barázdabillegető pedig újra itt terem s kényesen lépkedve, farkát 

 billegetve mutogatja feketefehér fejecskéjét, a húros rigó esti dala pedig 

 lehangzik a fasudárról, a sűrűségekben meg felszaporodik a vörösbegy 

 és a hóvirág is félénken kidugja fehér csengetyüjét: akkor a mi kedves 

 hosszúcsőrű madarunk is megjelenik. Kora tavaszfakadással korábban, 

 a zord idő makacskodásával későbben. Sok évi és az ország számos 

 pontjáról való észlelet nyomán az első érkezés országos középnapja: 

 ^márczius 20. A fötömeg azonban csak márczius vége felé, április első 

 napjaiban mutatkozik. Az utóbbi hónap közepéig még egyesek mindig 

 akadnak, javarészök azonban «a nem idevalók » kereket oldottak, mert 

 a családi kötelességek teljesítése otthonukhoz siettette. Párosodásuk, dür- 

 gésük a vonulás idejével összeesik, s különösen márczius utolsó har- 

 madában legjavában folyik. Ha ez időben alkonyat tájt széles erdei 

 utakra, nyiladékokra, tisztásokra állunk — feltéve, hogy a terület szalon- 

 káknak megfelelő — az esti csillag kigyuladtával, abban az időben, 

 mikor a bőregerek (Vesperugo noctula) már elkezdtek röpködni s a 

 tavaszi madárdal szunnyasztójának utolsó hangjai már csak itt-ott hall- 



