XII. CSALÁD. SZALONKAFÉLÉK. 223 



hatók, a bagoly pedig huhogni kezd s az ég szürke éjjeh fátylába készül 

 burkolódzni: eg>'szercsak éles, idegeinket átjáró pisszentés, majd utána 

 sajátságos dorombolás, korrogds hallatszik; az alkonyat félhomályában 

 pedig a fasudarak fölött egymást üző szárnyas árnyak suhannak el, 

 játszadozva, enyelegve, közbe sajátságos csicsergést hallatva. Az ég vilá- 

 gos hátteréből jól kidomborodnak légi utjokban s ha figyelmesen nézzük, 

 még hosszú csőrüket is kivehetjük a szerelmeskedő szalonkáknak. Néha 

 3 — 4^ sőt ritkaságként még több egymást kergető, a tojóért versengő 

 hímet is megfigyelhetünk így. A vetélytársak hosszú csőrükkel, mint 

 valami vivótőrrel, meg is piszkálják eg>^mást, de puha, hajlékony lévén 

 az, nem történhetik komolyabb bajuk. Minden este láthatjuk ezt a sze- 

 relmeskedést, mert az esti harangszóra a nappal rideg, remete életet élő 

 s a vágások sűrűjében rejtőzködő hosszúcsőrűek mozgékonyabbá lesz- 

 nek, erdei tisztásokra, rétekre, erdőszélekre « húznak »> élelmüket keresve, 

 s tavaszszal szerelmeskedésüket, udvarlásukat is ebben az időpontban 

 folytatva. Húzásuk a besötétedésig tart, igazában alig negyedóráig, hajnal- 

 ban még rövidebb ideig. Borultas, esőre hajló, langyos időben rendszerint 

 alacsonyan, lassan, bagolyszerűen, szorgalmasan szólva, korrogva rep- 

 kednek; hűvös időben magasan, szeles időben nyílsebesen s ahg szólva, 

 legföljebb pisszentve. Öszszel szintúgy «/<i'/::» a szalonka, mint tavaszszal, 

 csakhogy hangtalanul s nem dürögve, nem párját keresve.'*' Egyáltalán este 

 és hajnalban első sorban nem azért húznak, hogy párosodjanak, hanem 

 mivel napi életöket ebben az időben kezdik élni s táplálékukat keresni; 

 tavaszszal tehát a párosodás, udvarlás szintén bele esik az ő félhomály- 

 ban ébredő tevékenységökbe. 



Április közepén, főleg azonban második felében — a magas hegy- 

 ségben sokszor május közepén sőt később — már a hogy az idő engedi, 

 a tojó megrakja száraz levélkékből és szálacskákból készült silány fészkét 

 valami bokor, gazos tövében a földön s négy, legtöbbnyire sárgás máj- 

 színú alapon, halványibolyaszűrke, szürkés rozsdás és sárgásbarna fol- 

 tokkal borított tojást tojik. 



Tojásmérték: H. 41—42; Sz. 31—32 mm. 



Néha azonban csak három, máskor meg öt tojásos fészekaljak is 

 kerülnek. Fészkelésre legszívesebben fenj^-esekkel kevert lomberdőt, 

 szálas, de sűrű aljfákkal, bokrokkal bővelkedő részeket választ. A hím 



* Szép, enyhe őszi időben néha egymást hajszoló 2—3 szalonkát is láthatunk fhuzáson», 

 Bennök is, mint pl. a fajdban s más madarakban, némi párosodásra való gyenge hajlandóság 

 felébred. 



