224 V. REND. FUTÓK. 



nem sokat törődik fészkével, a tojó azonban odaadóan ragaszkodik 

 ahhoz. 18 — 20 napig kotlik s nem hagyja el tűzhelyét, még akkor sem, 

 ha tojásait érintették vagy egyet-kettőt el is raboltak. A kikelt fiókák 

 tarka, pelyhes jószágok s hosszú csőrükkel, okos, fénylő szemeikkel 

 kedves benyomást tesznek a szemlélőre. Ügyesen, szaporán futkosva 

 követik szülőiket — most már a hím is magába száll s jobban haza 

 szokik — keresgélve a sűrű bokrok aljában, el-el lesve az öregektől, 

 mikép kell a nedves száraz leveleket felforgatni, a puha földben turkálni 

 s a gilisztákat kitapogatni. Csakhamar reájönnek hosszú csőrük értékére 

 és becsére. 3 — 4 hét múlva repülősek, szabadok. Egyideig ugyan még 

 szüleikkel maradnak s magas hegyek közt alkalmunk lehet esténkint a 

 völgyeken át, lövéssel elérhetlen magasságban, fiókáikkal áthúzó szalonkákat 

 látni. Hogy madarunk még repülni nem tudó magzatait valamely veszé- 

 lyes helyről elszállította, többször megfigyelték. Teszi ezt pedig úgy, hogy 

 vagy lábaival viszi azokat, vagy csőrével és nyakával melléhez szorítva; 

 mindkétféleképpen látták. Újabb megfigyelések szerint szalonkánk néha 

 kétszer költ évenként, nem csupán csak akkor, ha az első költés tönkre 

 ment, hanem általában, csak az idő fussa. 



Míg tavaszszal főleg a déli lejtőkön, nedveses sűrű pagonyokban, 

 vágásokban, fenyvesekkel, nyírfákkal s más lombos cserjékkel, szálfákkal 

 váltakozó erdőkben szeret a szalonka tartózkodni, különösen ha a talaj 

 nem igen gazos, füves, hanem fonnyadt korhadó levelekkel bővelkedő, 

 addig őszszel nem annyira válogatós, hanem sokféle helyen, kukoriczák- 

 baii, szőlőkben is megpihen s nagyobb kerteket, kisebb erdőrészeket, 

 bokorrészleteket, gyalogbodzásokat is felkeres. Igen szereti a legeltetett, 

 marhajárta ritkás mogyoró, galagonya, kökény, nyír és boróka bokrokkal, 

 egyes fákkal kevert, árkokkal, földszakadékokkal, völgyekkel, tisztásokkal 

 tarkított területekkel határos sűrűbb fiatalosokat. Napközben nem látni 

 madarunkat, meglapulva rejtőzködik a legnagyobb sűrűkben s csak vélet- 

 lenül vagy kutyával vadászva verhetjük föl. Felkelése lármás, majdnem 

 oly zörgős plap, plap, plap hangú szárnycsattogással történik, mint a 

 fáczán felberrenése. Néha a felkapó madár holmi tak-takazerű. makogó 

 hangot is ad, leginkább ha öreg hím. Ügyesen csavarog az ágak közt s 

 rendesen ahg hogy látjuk vagy halljuk felrobaj lani, már el is vágódott 

 valami fasudár, bokor mögé, födözve magát. Tisztásokon, utakon nyil- 

 gyorsan surran keresztül, s általában vagy lassan, vagy igen sebesen 

 repíil, de mindig ügyesen és gondos elővigyázattal. Ezért a szalonkát 

 vagy igen könnyű vagy igen nehéz lőni. A gyakorlat inkább az utóbbi 

 mellett szól. 



