2^6 V. Rend. futók. 



Staphylinus féléket, főleg Staph. caesareust és edenfuhist, nemkülönben 

 Phylonthus nemhez tartozókat "♦^ talált. Élelmét a puha földben, tehén- 

 lepényekben érzékeny csőrével kitapogatja, azért kedvencz helyein számos 

 ilyen rostává lyukasztott terület-foltot találhatunk. 



Kárt a szalonka nem tesz, csupán csak hasznot. ízletes, csemege- 

 számba menő húsa s érdekes életmódja miatt a szárnyasokra való vadá- 

 szat legszebb ágazata közé tartozik a szalonkázás, azaz vizslával való 

 utánajárás, szintúgy a vadászat legköltőibb neme a szalonkales és a 

 sebes lövés kiváló próbája a hajtás. Mindezeket e munka korlátai közt 

 nem tárgyalhatom; annyi azonban bizonyos, hogy nemes madár a mi 

 «sneffünk», akár vadászati, akár más szempontból tekintsük is. 



XIII. CSALÁD. 

 TÚZOKFÉLÉK. 



OTIDIDAE. 



Jobbára nagy, nehézkes, futásra termett madarak; fejők — testükhöz 

 arányítva — középnagy; csőrük nem hosszú, erős, tyúkszerü; szárnyuk 

 nagy, kerekded, a harmadik és negyedik evező leghosszabb ; farkuk rövid 

 vagy középhosszú, egyenes vagy elkerekített végű; a lábak általában 

 hosszúak, erősek; hátulsó ujjuk hiányzik, a három meglevőt tőben hártya 

 köti össze, az ujjak is erősek, vastag talpúak; tollazatúk színe alul főleg 

 fehér, felül homokszínű vagy a pusztasághoz illő barnás, rozsdás; élet- 

 módjuk s némileg külsejök is a lilékre emlékeztet; nagy síkságokon, 

 pusztákon többnyire csapatosan tanyáznak, igen vadak; az öregek a 

 növény-, a fiatalok inkább a rovartáplálékot szeretik; 2 — 4 olajzöldes 

 alapszínű, sötétebben foltozott tojást tojnak. 



44. NEM: 



TÚZOK. 



OTIS L. 1758. 



Csőrük erős, rövidebb a fejnél, tőben széles, hegye oldalvást össze- 

 nyomott; harmadik evezőjük leghosszabb. 



* Vadászlap 1893. 117. lap. 



