XIV. CSALÁD. DARUFÉLÉK. ^30 



Mióta megfogyott a daru s a hol különben sem tanyázott, ritkaság 

 látására mondják: «Ö is látott darút». «Láss damt». 



Az őszi hangulat csendes bánatosságát, az elmúlt s csak időköz- 

 ben mutatkozó jelenség nyomán fakadó bús érzelmeket is gyakran talál- 

 juk a daruhoz kapcsolva, valamint hogy az alföldi képnek festői, jellemző 

 vonásként vésődött szemünkbe, fülünkbe a vonuló darvak, ékalakú 

 rendje, messze hallatszó krúgatása, mely a magyar fülnek «szép». 



A népdal mondja: 



• Magasan repül a daru 

 Szépen szól» 



Petőfi több helyen megemlékszik a vonuló darvakról, költözködésük 

 rendjét rajzolja, így jellemzően mondja a « Hazámban* czímű költe- 

 ményében : 



« Fejem fölött míg őszi légen át 



Vándor daruid V bejtűje szállt* 



vagy másutt 



«A levegőeget darvak hasították, 

 Magasan repültek . . . .» 



Szavukat is említi: «Öszi darvak méla kurrogása*. ToMPÁnak ez a 

 krúgatás jobban tetszik, mint az erdei madárdal, mert a róna is jobban 

 szivéhez nő, mint az erdő: 



"Hajló bokorágon madarak szólnak 

 Lombok árnyékában a csacsogó patak 

 Bujkálva vesz utat ; 



Mégis szebb az, ha a rónák s tavak felett 

 Átvonuló daru egyet -egijet krúgat». 



Arany is tudja a krúgatás módját: 



«S mint a délre húzó daru fejem felett 

 Egyhangon tördelem bágyadt énekemet* 



és tudja, hogy vonulás közben: 



•Egy daru ék csúcsán a falka vezére «. 



Érzelmeit, bánatát költöző darvakhoz szegődteti alföldi népünk, mikor 

 így szól: 



(•Dan'ajim, dar\'ajim 



ó jédös darvajim ! 



Jobb vóna mán néköm 



