XV. CSALÁD. GUVATFÉLÉK. 255 



egy kis tüskeszerü dudorodás érzik ; a farkalja fehér, csak közepe fekete ; 

 csőrvége zöldessárga, töve és hókája piros (fiataloknál az egész szürkés- 

 zöld); lábai zöldek, a térd fölött (közvetetten a tollazat kezdete előtt) 

 sárgáspirosak; szeme karminpiros (öregek) vagy szürkésbarna (fiatalok). 

 (L. I. köt. IV. tábla.) 



Leírása. Öregek: a hát, váll, szárnyfedők, farcsik, fark sötét 

 zöldesolajbarna; egyébként feketés palaszínű, a has táján fehéres; a 

 szárnyhajlás fehér; a lágyék táján egyes fehér hosszfoltok; evezők fekete- 

 barnák, az elsőnek külső széle keskeny, fehér szegessel. A tojó színezete 

 nem oly élénk, mint a hímé. A fiatalok felül olajbarnák; a nyakoldalak 

 szürkésen árnyaltak; áll, torok fehér; alsó test sötétszürke, fehéresen hul- 

 lámozva; has és a czombok belső fele fehér. 



Mértéke: //. 31—32; Sz. 16—17-5; F. 6-6-8; L. 3-9— 47; Cs. (bó- 

 kástul) 3-8— 4-1 cm. 



Igen nagy földrajzi elterjedése van. Európában a 63° é. sz.-ig 

 (Skandináviában) találták, úgy Ázsiában is, kivéve a hideg északi tája- 

 kat. Nálunk közönséges s a kisebb nádas, kakás, csuhis, hinaras, tavi- 

 rózsákkal díszlő tavakat, ereket, nagyobb tavak széleit, a víz alatt álló 

 füzeseket, ligeteket kedveli, főleg ha kisebb tisztások buja sűrűsé- 

 gekkel váltakoznak. Költözködéskor márczius második felében és ápril 

 elején érkezik legtömegesebben. A Drávafokról van egy februáriusi, a Csalló- 

 közből (1899) egy januáriusi adatunk is. Az országos középnap szerint 

 első megjelenése: április 6. Szeptember végén és október első felében 

 távozik telelő helyeire, Afrikába. Lénye szerint tökéletesebb, nagyobb 

 kiadású vízicsibe. Valamint azok, kitűnően ért a bujkáláshoz, nád- 

 szálakon való kúszáshoz, de kitartóbb, ügyesebb úszó amazoknál s 

 épp úgy igen jó bukó. Nemcsak néha-néha próbálkozik úszkálni, hanem 

 rendesen így keresi élelmét; a mihez azután nem juthat másként, 

 azt bukva vagy a vízi növények közt futva, a nádon kapaszkodva, 

 keríti meg. Rejtett életének háborgatója elől vagy a gazba surranva, 

 a nád sűrűbe — szálról-szálra — ugrálva, vagy alá bukva menekszik. 

 Nagy távolságra nem úszik a víz alatt, de mielőtt teljesen felmerülne, 

 előbb éppen csak félfejét dugja ki a hínárból, a tavirózsák levelei 

 alól s csak ha biztos a környék, jön teljesen a felszínre. Kitűnő moz- 

 gékonyságával — a mocsárban és vizén — éles ellentétben áll repülési 

 tehetsége. Valamint a haris és vízicsibék, ö sem sokat fárasztja 

 szárnyait s nehezen verhető fel. Ha mégis felemelkedik, lábait lógatva, 

 alacsonyan, kis távolságokra száll csupán s meg látszik erőlködésén, 

 lomha reptén, hogy a levegő nem az ő eleme. Ápril végén párosodik 



