XV. CSALÁD. GUVATFÉLÉK. 261 



sét száraz nádlevelekkel bélelik ki s ebbe 6 — 9 — 15 tojást raknak, melyek 

 szabályos tojásalakúak s halvány testszínú alapon, sűrűen, egészben, de 

 igen finoman, sötét ibolyabarnán pontozottak. (XL. tábla). 



Tojásmérték: H. 48—56; Sz. 34—37 mm. 



A fészek környékét, igaz, hogy féltékenyen őrzik, de az korántsem 

 áll, a mit sokan mondanak, hogy otthona táján egyáltalában nem tűr 

 más madarakat, és más saját fajbeli párokat, sőt ezeket megtámadja s 

 ha a közelben fészkelnek, tojásaikat, fiókáikat elemészti. Több helyen, 

 különösen Velenczén, tapasztaltam, hogy aránylag kis területen mintegy 

 40 — 50 szárcsafészek volt meglehetős közel egymáshoz — egy egész laza 

 telep — még pedig a danka sirályok nagy fészektelepének tőszomszédságá- 

 ban. A tojó három hétig üli fészkét, a mikor azután kikelnek a kis 

 fekete pelyhes, lángvörös és sárgás fejű fiókák, melyek anyjukat követik 

 a nádasok csendes vizén, majd kiúsznak a csapásokra és tisztások 

 széleire is, folyton aggodalmasan csipogva. Az anyamadár szemfülesen 

 vigyáz reájuk, mert hamar érheti baj az ügyetlen apróságot; az éhes 

 vízipatkány elkaphatja, a nádi sas megragadhatja s hinárba, békanyálba 

 is keveredhetnek, honnét azután nincsen szabadulás. Sok veszik így el. 

 Az első költést, ha idő van még reá, eg>^ második is követi, de 

 nem általában, hanem azok a párok próbálkoznak meg kétszer a 

 családalapítással, melyek igen korán fészkeltek, vagy a melyeknek első 

 költésük tönkrement. Szeptemberben már napról-napra összébb húzód- 

 nak a fészekaljak, népes társaságokba verődnek, hogy azután lassanként 

 elhúzódjanak vizeinkről. Java részök októberben elhagy, de azért még 

 mindig marad nálunk is elég, mindaddig, míg csak a tél komolyabban 

 be nem köszönt s a « pengő jég kezdi fojtogatni a lóságok lélekzetét*. 

 Megesik, hogy nyilt vizeken — enyhe télen — vagy meleg forrásos 

 tavaknál egyesek kihúzzák a zord időt. 



A szárcsa busa — helyesen és jól készítve — elég Ízletes pecsenye, 

 csakhogy kevés szakácsné érti a vele való bánást. Mindig le kell nyúzni 

 egész bőrét s főleg mellét tálalni föl, olyformán készítve, mint az őzet 

 mártással. A czombokat, hátat s egyéb kisebb falatokat legjobb mozsárban 

 összezúzni, szitán átnyomni s pástétomként készíteni. 



Gazdaságilag a szárcsa helyenként számbavehető kárt okozhat, már 

 t. i. ott, a hol nagyon számos és sűrűn lakja a területet, mely egyúttal 

 halasvíz is. Legkedvesebb eledele ugyan a hinár gyenge hajtása és 

 magva — főleg a vörös hináré — nemkülönben a békanyálban tenyésző 

 alsóbbrendű állatok, kis csigák, férgek, rovarok stb., azután ebihalak, 

 de hal ikra és halivadék is. Bizonyos kárt tehát tehet a halászatnak s 



