XVI. CSALÁD. PUSZTAI TYÚKFÉLÉK. 265 



és nyakoldalai nem egyszínúek, hanem sötétebb foltozásúak, a begyen 

 nincs örve. 



Mértéke: H. 36—39; Sz. 20—23; F. (a hosszú tollak nélkül) 

 10-7— 1011; L. 2—2-4 cm. 



(A hosszúságba a meghosszabbodott farktollak is beleszámítanak; 

 ezek hossza külön 19'3 cm.-ig terjed). 



Még mindnyájunknak fris emlékezetében van az 1888. év kiváló 

 madártani eseménye, midőn távol keletről, Ázsia nagy sivatagjairól, idegen 

 szárnyasok csapatjai özönlöttek be egész Közép-Európába. A talpas 

 tyúkok voltak, melyek hazája földrészünk keleti határától Ázsián át 

 Khináig terjed, hol leginkább a roppant sivatagokat, a Khirgiz, Tarai-noor- 

 és Góbi pusztákat lakja. A Kaspi-tengeren innen már ritka, úgy Khinában 

 is. Észak felé a 46° é. sz. túl nem igen nyomul. 



Vízhiány, vagy a szikesek, sivatagok gyér növényzetének — melyhez 

 a talpastyúkot az élelemkérdés köti — kisülése s rossz magtermése, túl- 

 szaporodás vagy más okok indították-e madarunkat e hatalmas kivándor- 

 lásra? biztosan meg nem mondhatjuk; csak sejtjük, hogy ilyféle természetű 

 körülmények játszottak abban döntő szerepet. Azok, kik hazájában figyelték 

 a talpastyúkot, említik, hogy költés után rendesen bizonyos vándorlásokat 

 tesz, melyek nem azonosak a költözködés jelenségével s inkább az élelem 

 helyi megcsappanásából erednek. E helyen bővebben nem is foglalkozha- 

 tunk e kérdések megvilágításával ; elég ha tudjuk, hogy mint ritka vándor, 

 megjelent Európában s hazánkban is, még pedig már több ízben, külö- 

 nösen nagyobb számban 1863-ban s még sokkalta tömegesebben 1888-ban. 

 Régibb jelentkezésének is vannak némi nyomai. Ezek szerint Szeged- 

 nél a század elején már látták volna, szintúgy 1861-ben Ásotthalmánál 

 Gsongrádm.). 1859-ben egyeseket Oroszországban, Dániában, Német- 

 Alföldön, Angliában, Francziaországban is észlelték. 1863-ban nagyobb 

 csapatok mutatkoztak egész Közép-Európában s nálunk Bánfalván 

 (Mosonm.), Csornán (Sopronm.), a Sárréten (Fehérm.), Párádon (Heves- 

 megye), Puszta- Farkason (Érsekújvár mellett). Bugyin (Pestm.), Nagy- 

 szebenben, Sepsi-Szt.- Györgyön (Háromszék), Nagy-Kúnságon és Arad- 

 megyében lőtték és látták, mint azt hiteles feljegyzések bizonyítják. Akkori- 

 ban május közepe táján kezdtek jelentkezni ; Bánfalván — Jukovits adatai 

 nyomán — egész nyáron át tartózkodtak s marhanyomokba rakva tojá- 

 saikat, fészkeltek is. 1864 márczius közepéig látták ott őket, azután nyom- 

 talanul eltűntek. Ez utóbbi évben úgy látszik már mindenütt kevés volt 

 s hazánkból csak még egy adat tanúsítja — a bánfalvin kívül — itt- 

 létüket, mely Szegedre tartozik, hol a kubikgödröknél telelhettek ki, s 



Chernél: Magyarország madarai. II. ■" 



