270 VI. REND. LÉPKEDŐK. 



kisebb a hímnél és rövidebb csőrü. A fiatalok nem vöröses-, hanem 

 sötétbarnák, az érczfényű testrészek színe zöldes bronzfényű s nem kékes 

 biborzománczú ; a fej és torok egyes fehér hosszanti foltokkal tarkázott. 

 Az öregek téli tollazatban a fiatalokhoz hasonlítanak, de fejők és torkuk 

 fehérsége túlnyomóbb, hátuk és farkuk biborzománczú. 



Mértéke: H. 50—54; Sz. 30—31-7; F. 10—11; L. 10—10-9; 

 Cs. 12—15 cm. 



Ezt a madarat a közfelfogás rendszerint összetéveszti az egyptomiak 

 « szent ihiszi> madarával, mely csak annyiban rokona, mint a fürj a fogoly- 

 nak. Ez a tévedés eredményezte, hogy még most is néha fel-fel ütődik 

 az a bizonyos, napi lapokba is belopódzó hír: « Szent Íbiszek a Bala- 

 tonon », «Egyptomi vendégek — íbiszek — az Al-Dunánál »> stb. Igen 

 természetes, hogy mindezeknek a híreszteléseknek semmi alapjuk sincs, 

 a mennyiben a régi egyptomiak szent szárnyasára, a hyeroglifák közt 

 annyi sokszor szereplő íbiszre vonatkoznak, hanem a saskára vagyis a 

 batlára értendők, mely régi soron rendes lakója alvidéki mocsarainknak. 

 Igaz, hogy némelykor megszokott fészkelő helyeiről eltűnik s áttelepszik 

 máshová, hol eddig nem tartózkodott; ez a helycsere — mely azonban 

 a magyar föld határain belül történik — szülte részben azokat az ujságo- 

 lásokat, miket föntebb érintettem. Az egyptomi ibisz (Ibis sethiopica vagy 

 religiosa) Európában nem költ s csak egy-kétszer figyeltek meg Görög- 

 országban, a « sötét földrészről* áttévedt példányokat. Azért választottam 

 a mi fajunk magyar elnevezéséül az alföldi «batla)) nevet, hogy a jövő- 

 ben az ibisz név zavart ne okozzon."^ A mi batlánk Dél-Európa lakója s 

 alig terjed föl a mérsékelt öv északibb feléig. Mint ritkaságok, egyesek 

 előkerültek ugyan Angliában, Helgolandon, sőt a Farok szigetén is ; igazi 

 hazája azonban Dél-Spanyolország, Olaszország, kiváltképpen pedig hazánk 

 délibb részei, a Balkán félsziget mocsarai, a Feketetenger környéke, 

 Perzsia, Közép-Ázsia, India és Khina. Észlelték Ausztráliában, Afrikában, 

 sőt Észak-Amerikában is. Nálunk rangosabb tóságaink, mocsaraink, a 

 Tisza és Duna, Dráva, Száva, valamint egyéb nagyobb folyamaink mellé- 

 kén, gyakrabban látható s egyes ősterületeken telepesen is fészkel. Nagy 

 fészektelepe volt a Hanyságban, mely azonban most a kiszárítás korában, 

 elenyészett már; nagy számban költ még a «kolodjvári mocsárban » 

 (Eszéknél), úgy 1879 óta majdnem évenként a Balaton mellékén, a fonyódi 

 «nagy berekben ». Árvíz, nádperzselések sokszor megsemmisítik otthonu- 

 kat s ekkor kénytelen-kelletlen elhúzódnak, más vidéken vetvén meg 



* Különben is az ibisz (Ibis) más nem jelzésére megfelelőbb. 



