278 VI. REND. LÉPKEDŐK. 



nyájunk érzelmeinek? Igen természetes hát, hogy az elnyomatás szomorú 

 korszakában, mikor az ötvenes évek irói a szabad szót nem mondhatván 

 ki, képletesen beszéltek a nemzethez, nem egyszer a gólyamadár lényé- 

 hez fűzték érzelmeiket, azt állítván oda, mint a nemzet, a haza helyette- 

 sítőjét, vagy a honfikebel sajgásának tolmácsát. Arany «A rab gólya*, 

 Tompa «A gólyához* czímű költeményében fejezte ki csordultig telt ben- 

 sejének keserűségét; előbbiben a rabgólya csonka szárnyával jelképezi a 

 leigázott hazát, a megnyirbált, eltörölt alkotmányt, utóbbiban a költő a 

 gólyának beszéli el a sivár valót, a jelen reménytelenségét, őt kéri meg, 

 hogy adja hírül a szomorúságot, csüggedést a « bujdosóknak* ; figyelmez- 

 teti, hogy ne is térjen vissza többé, mert fel van dúlva régi fészke helye 

 s új fészkét sem rakhatná biztos tetőre; vigasztalja, hogy hiszen ő boldo- 

 gabb, mint mi: 



« Neked két hazát adott a végzeted: 



Nekünk csak egy — volt! ... az is elveszett 1» 



A finom biológiai ismeret s a gólya és magyarság közt fennálló 

 kapocs ARANvnál, ToMPÁnál és PETÖnnél megkapóan nyilatkozik. De nyi- 

 latkozik az egyebekben is. Különösen a búslakodva, gondolkodva, komo- 

 lyan, mintegy magában, árvultan állongó gólya képét, mely jellemző az 

 Alföldön s Tompa is oda helyezi: 



« Féllábon állva, itt búsul az esztrág* 



számos analógiában megtaláljuk népdalainkban, közmondásainkban, népies 

 költészetünkben. íme néhány: 



«Árva vagyok, mint a gólya, 



Kinek nincsen pártfogója.* (Népdal.) 



vagy : 



« Hegyen ülök, búsan nézek le róla, 



Mint a boglya tetejéről a gólya.* Petőfi. 



« Gondolkodik mint féllábon a gólya.* 

 • Gondolkozóba esett mint a gólya.* 

 « Elvitte kedvét a gólya.* 



Más értelműek azután: « Vigyen el a gólya*, « Kerülgeti a gólya* 

 (családi örömöket vár), « Ennek se kerepül többet a gólya* stb. Bordal- 

 ban is azt énekeljük: 



« Igyunk az elment gólyákért*, 

 ha a távozottak egészségére koczczintunk. 



