280 VI. REND. LÉPKEDŐK. 



helyen a márczius végén beállító viharos időt, havazást «gólyaförgeteg» 

 névvel illetik. Gyakran az egyes párok egyszerre érkeznek s azonnal régi 

 fészkökbe szállnak, néha azonban az egyik előbb jön s egy-két nap 

 mnlva a másik. Megérkezésök után rendesen hosszabb ideig csendesen 

 állnak rég nem látott otthonukban s látszólag pihennek. Később azután 

 csak az éjjelt töltik abban; napközben — délelőtt, délután — egy-egy 

 kirándulást tesznek, élelmöket keresik s néhány óra múlva ismét haza 

 térnek. Április első felében javában udvarolgatnak s szinte nap-nap után 

 szorgalmasabban «k(dí'pel)ick» vagy »kerep('htek», miközhiin fejőket hátukra 

 vetik s csőrüket csattogtatva, ismét előre nyújtják. Néha azonban repülve 

 is kelepelnek; a fészekben ülő tojó így fogadja megtérő párját s az a 

 levegőben felel neki. Ügy látszik, hogy a párok példás ragaszkodással 

 frigyüket egy « gólyaöltőre » kötik s hűségesen kitartanak szerelmökben, 

 vonzódásukban. Számos példa bizonyítja ezt, sőt azt is, hogy özvegy- 

 ségre jutottak többé nem vetették le a « fátyolt »> s rideg egyedüllétben 

 élték hátralevő napjaikat, megtérve a fészekhez, elvonulva telelésre, de 

 csak egymagukban — éveken át. Tompa költeményt is irt az « Özvegy 

 gólyáról ». 



A még « legények »> azonban sokszor heves küzdelmek árán jut- 

 hatnak kiválasztott mátkájuk birtokába s ugyanoly elkeseredett harcz- 

 czal foglalnak le holmi üresen maradt, de más fiatal pároknak is szemét 

 szúró fészket. Annyi nálunk a gólyafészek, hogy új építkezésekre csak 

 itt-ott kell fanyalodniok s ekkor is többnyire előre segített már nekik a 

 gazda, régi kocsikereket tett a pajta vagy akol végébe, arra néhány vastag 

 ágat is, hogy kedves madarának kedvet csináljon a megtelepedéshez és 

 munkáját könnyítse. Sokszor puszta rúd tetejére teszik a kereket s ide 

 fészkeltetik a házi gólyát. A gólya fészkét legtöbbnyire épületeken, kémé- 

 nyeken, tornyon, kazalon, boglyán, de csonka, vastag fákon, fasorok 

 na^y fáin, sőt erdőben is találhatiuk. A nagy magyar Alföldön, úgy lát- 

 szik, ritkábban fészkel fákon, ellenben a Dunántúlon gyakrabban. Az utóbbi 

 fészkelés néha telepes is. Fehérmegyében ismerek egy fasort, hol egy-egy 

 nagy fán 4 — 5 gólyafészek áll s mindegyik lakott. Vasmegyében Kocs 

 vidékén Boba és Kis-Czell közt levő vasútvonal mentén egy kisebb erdő- 

 részletben, koros tölgyfákon van kiválóan népies gólyatelep, hol aránylag 

 alig pár hold területen 30 — 40 fészek lehet együtt. Egy-egy fán kettő- 

 három is. A gólyafészek hatalmas, vastag faágakból van rakva, belseje 

 vékonyabbakkal, gyökerekkel, rögökkel, gyepdarabokkal, szénával, szalmá- 

 val bélelve. Április közepén a tojó lerakja tojásait, számra 3—4—5 dara- 

 bot, melyek szabályos alakúak, sárgásán áttetsző fehér színűek. 



