VI. REND. LEPKEDOK. 



a gólyák s mintha nem is tudnának családi kötelmekről, élik világukat a 

 rétségeken. Ezt a jelenséget tapasztaltam 1895 május és június első felében 

 az Al-Duna mellékén Temesmegyében. 50 — 60 gólya sétálgatott rendesen 

 a Duna árterén s nem gondolt fészkelésre ; az igaz, hogy ennek daczára 

 a közeli községek házain a fészkek el voltak foglalva. Sejtettem, hogy 

 aligha idevaló madarak ezek, hanem talán olyan helyekről származtak, 

 hol valami körülmény megzavarta költésüket. Később csakugyan megjött 

 a hír Nagy-Kunságból is, hogy az ott élő gólyák nem fészkeltek, hanem 

 csapatosan járták a rétségeket. Valószinú, hogy ennek oka az 1894-ik évi 

 rossz takarmánytermés volt, midőn is a széna- és szalmakazalokat a tél 

 folyamán sok helyt feletették s így azokon a vidékeken, hol a gólyák 

 kazalokra rakták fészköket, megsemmisültek a megszokott fészkelő helyek. 

 Ilyen otthonuktól megfosztott gólyatársaságok azután csatangolásra fogták 

 a dolgot. 



Említettük már, hogy madarunk kiváló szellemi tehetségekkel van 

 megáldva. Ennek köszönhetjük azt, hogy bizonyos tekintetben félig házi- 

 állat lett, az emberi lakásokhoz húzódott. Mert éles megfigyeléssel tud 

 különbséget tenni jóbarát és ellenség között. Azonnal észreveszi a rossz 

 szándékot s akkor vad, félénk, ellenkezőleg szelid és bizalmas. Hogy 

 lénye szerint nem egészen ártatlan és jámbor, azt már különféle szó- 

 beszéd, suttogás elárulta. Hisz nem egyszer hallottunk gólyákról, melyek 

 elköltözés előtt erőtlen, beteg társukat megölték, sőt emlegették azt is, 

 hogy a hímgólya megölte párját, melynek tojásait lúdtoj ássál cserélték 

 ki stb. Efféléket mindig mesebeszédeknek tartottunk. De úgy látszik, van 

 azoknak való alapjuk s itt sem hiába zörgött a haraszt. Tisztán és kétség- 

 telenül megbizonyult ugyanis, hogy szárazság idején, hazánk több vidékén, 

 a gólyák — nem találván fiókáik számára elég bőségesen eledelt — azo- 

 kat egyszerűen megölték s kidobták a fészekből. '♦^ A gyilkos szülők bor- 

 zalmas tettük után kereket oldottak s elhagyták a fészek táját. Az is 

 bizonyos, hogy ilyen aszályos évben sokkal előbb — már augusztus 

 elején — költöztek el gólyáink telelöhelyük felé; egyelőre ugyan való- 

 színűleg csak délebbre, hol bővebb élelem kínálkozott s csak később 

 Afrikába. 



A gólya hasznos vagy káros voltát illetőleg többféle nézet vert gyö- 

 keret. Neves megfigyelők majd hasznosnak, mások határozottan károsnak 

 mondják. Mi nem helyezkedünk külön álláspontra, hanem tárgyilagosan 

 akarunk mérlegelni, minden tényezőt tekintetbe véve, mely latba kerül- 



* Ide vonatkozó érdekes adatokat 1. «Aquila» 1894. I. évf. 166—168. lapokon. 



