XIX. CSALÁD. GÉMFÉLÉK. 285 



továbbra is szemeinkkel « mikor száll a kéklő égen», nem felejtve a mit 

 Tompa ír: 



«Mert ez a madár mintha sorsunk 

 Élő képe volna. » 



XIX. CSALxVD. 

 GÉMFÉLÉK. 



ARDEIDAE. 



Sovány, czingár, oldalt lapított termetű, nag}^ és középnagy mada- 

 rak; számos fajt bóbita, meghosszabbodott begytollak s foszlott finom 

 válltollak ékítenek. Csőrük ritkán kissé hajlított, rendesen eg>^enes, kemény, 

 heg>Ts; a kávák élei a csőr végén ráspolyosan finoman kireszeltek s 

 ugyanott némi gyenge fogszerú kivágás is látszik ; a kávákon az orrlyuk- 

 tól a csőr közepéig. vag>' valamivel tovább, vonalas barázda van; csüd- 

 jök rövidebb, láhiijjiiik hosszabbak, mint az előbbi nemé, a külső két lábujj 

 tőben hártyásan összekötött; a hátulsó ujj karma legnagyobb s leghaj- 

 lottabb, a középuljé pedig oldalt fésűsen fogazott; a fark egyenes, 10—12 

 tollú. Kigyószerü hosszú fejők, csalfa, mereven tekintő szemök, hosszú 

 nyakuk, melyet ülve annyira behúzhatnak vállaik közé, mintha nem is 

 volna, sajátszerűen jellemzik őket. Ágakon, nádszálakon ügyesen kapasz- 

 kodnak, lassan járnak, néha mozdulatlanul sok ideig egy helyben les- 

 nek, gunnyasztanak; repülésök lassú ütemszerü, nyakukat behúzzák, 

 lábukat elnyújtják. Általában igen különös, komikus, esetlen mozgású 

 madarak. Náluk erősebb állatokkal s emberrel szemben gyávák — csak 

 szükségből védekeznek — gyengébbek iránt azonban kíméletlenek. Hang- 

 juk rikácsoló, korrogó. Telepesen « gémfalukban » fészkelnek vagy saját 

 faj rokonaikkal, vagy vegyest, rokonnemú, sőt más rendhez tartozó mada- 

 rakkal is. Alig néhány faj van csak, mely inkább magában költ. Fészkeik 

 nagy, laza, nád, faág alkotmányok s nádasokban, rekettyésekben, nedves 

 hgetekben, erdőkben találhatók. Tojásaik száma 3—6; ezek egyszínű 

 fehérek, fehéreszöldek, fehéreskékek, hosszúkás, mindkét végükön hegyes 

 alakúak. A tojó egyedül üli fészkét, a fiatalok repülős korukig nem hagy- 

 ják el azt. Az ivarok színezete nem különbözik, de a fiataloké elüt az 

 öregekétől. Táplálékuk első sorban hal, azután békák s egyéb hüllők, 

 lágy testűek, férgek, rovarok, mellesleg kisebb emlősök. Prédájukat való- 

 ságosan «szigonyozva» ragadják meg. Vizek, tavak körül, mocsaras erdők- 



