XlX. CSALÁD. GÉMFÉLÉK. 287 



A fiatalok tarkótollai úsfökszerűen kissé meghosszabbodottak, felül alap- 

 színük csokoládébarnás, a fej, nyak rozsdássárgán, finoman hosszában 

 foltozott; a hát sötétebb és sárgásfehéren, fehéren, cseppalakúan fol- 

 tos; a hát eleje és a váll egyszínű barnásszürke; az evezők feketés- 

 szürkék, hegyükön fehér folttal; alul az egyszínű fehér torok kivételével 

 fehér alapon szürkésbarna hosszanti foltokkal tai-kítottak ; a fark és 

 farcsík sötétszürke. 



Mépléke: H. 49-53: Sz. 29-9-32: F. 11-2- 11*4; L. 6*8- 75; 

 Cs. 7 — 8"2 cm. 



A bakcsó Közép- és Dél-Európában, Ázsiában Khináig, Japánig for- 

 dul elő, szintúgy Afrikában s Közép-Amerikában. Földrészünk nyu- 

 gati felében ritkább, így Németországban is kivételes jelenség, de Német- 

 alföldön gyakoribb. Mocsaraink körül elég gyakori jelenség; posványos 

 ligetekben, víz alatt álló füzesekben, rekettyésekben és erdőkben, lige- 

 tekben azonban helyenként igen közönséges költő. Az országos közép- 

 nap szerint április 17— 18-án köszönt be hozzánk. Májusban fészkel, 

 többnyire nagy telepekben, más gémekkel vegyesen, különösen az üstökös 

 gémmel és a kis kócsaggal. A «falujok» rendesen a mocsár legjárhatatla- 

 nabb részein van, hol ingó lápokról rekettyések, füzesek, náddal s egjéb 

 vízinövényekkel vad összevisszaságban elsűrűsödnek. A bokrok, fák oldal- 

 ágaira — sokszor alig két méternyire a víz színe fölött — rakják pár 

 ágból készült fészkeiket, melyek oly silány, gyenge férczelmények, hogy 

 alig érdemlik meg a fészek nevet s még a gerlicze építkezését sem érik 

 föl. Egy-egy bokron 3 — 5, sőt több fészek is van, s ha az utóbb említett 

 gémfajokkal közösen élnek, azok fészkeivel keveredetten. Május közepéig 

 4 — 5 halvány kékeszöld tojást rak. 



Tojásmérték: H. 44—53; Sz. 32—38 mm. 



A különben meglehetős óvatos madarak családi szentélyüknél igen 

 bevárósak; csak mikor már közvetetlen fészkeik közé nyomulunk, kelnek 

 szárnyra s némileg bagolyszerűen keringelnek fölöttünk, időnként hangos 

 koák, kvák vagy koáu, káu szólásukkal fejezve ki aggódásukat. Távolabb 

 a faágokon még néhányan sorban ülnek, nyakukat behúzva, nagy szemei- 

 ket reánk meresztve, egylábuskodva, mint valami búsuló barátok. Egyik 

 népies neve az « oláhpap » erre czéloz; míg a közmondás «Ugy néz mint 

 a bakcsó »► bámuló, együgyű kifejezésökre, a « Szava árulja el a bakcsót* 

 pedig népüiik fülében is jól ismert hangjára vonatkozik, melyet ren- 

 desen előbb hallunk, mint a madarat látjuk. Repülés közben feltűnő 

 kerek, kurta szárnyuk, behúzott s a test tömegébe olvadó nyakuk, a fark 

 mögül alig kinyúló lábaik első pillantásra megkülönböztetik egyéb gém- 



