VI. REND. LEPKEDOK. 



Leírása. Öreg hím : fejtetője, tarkója, háta, farka fekete, némi — 

 főleg a háton — sötétzöld érczfénynyel ; a nagy evezők szürkésfeketék; a 

 szárnyfedők szürkés rozsdasárgák, a legnagyobbak szine a szárny közepén, 

 szürkésfehér széles keresztcsíkba foly össze ; nyaka a pofáktól kezdve mind- 

 két oldalon halványszürkés, bizonyos ibolyaszínű árnyalattal; a begy 

 sötétbarnásan foltos; egyébként mindenütt agyagsárgás, fehéren átcsil- 

 lámló színezetű. Kétévesek nyaka elől rozsdásan foltozott ; a hátuk inkább 

 barna mint fekete, általában szinezetök a fiatalok és a kifejlett tolla- 

 zatúak keveréke. A fiatalok fejteteje feketésbarna; a pofák és a nyak 

 oldalai barnás rozsdasárgák, némi sötétebb foltozással ; a nyaknak a tar- 

 kótól a hátig terjedő része rozsdás; a hát eleje és vállak barnás rozsda- 

 sárgák, sötét rozsdabarna foltozással; a hát sötétbarna, rozsdasárga toll- 

 szegésekkel tarkított; az evezők feketésszürkék, igen keskeny, finom 

 világos szegésekkel ; a fark fekete ; alsó testök rozsdasárgás alapon, barna 

 hosszanti foltokkal végig tarkított; a torok táján két fehér sáv nyomul le 

 a nyak felé ; a fark alja fehéres. A tojók inkább a fiatalokhoz hasonlítanak 

 s valamivel kisebbek a hímnél. 



Mértéke: //. 29—34; Sz. 14—15; F. 4— 48; L. 45- 49; 

 Cs. 4-5-4-8 cm. 



Ez a kis gém a 60° é. szél.-en alul egész Európában előfordul, de 

 inkább a mérsékelt övben, mint az északi részeken ; különösen a dél- 

 keleti vidékeken, a Duna mellékén gyakori. Ázsiában Kashmirig, de mint 

 ritkaságot Északnyugot-Indiában is találták. Észak-Afrikában telel. A mi 

 mocsarainkon, tavainkon, füzeseinkben igen közönséges. Különösen 

 czimeres nádasokat, náddal átsűrűsödött rekettyéseket, fűzbokrokat, víz 

 alatt álló berkeket, ligeteket kedvel. Nagyobb, de kisebb vizeknél is egy- 

 aránt tanyázik. Nappal ritkán mutatkozik, mert rejtekhelyeiről ok nélkül 

 nem mozdul, csak ha valami halász felveri, láthatjuk egyik nádasból a 

 másikba szállani. Kitűnő alakoskodó; nemcsak gunnyasztva téveszti meg 

 a szemet, hanem a nádszálakon kapaszkodva is. Első esetben valami 

 torzsdarabnak, szemétnek tarthatjuk, másodikban meg vastagabb nád- 

 szálnak. Sokszor láttam, hogy ez a furcsa legényke a keskeny hajócsapás 

 menti nádból nem repült föl előlem, hanem hirtelen pálczikavékonynyá 

 egyenesítette föl nyakát s csőrét is égnek tartotta ; így ült mozdulatlanul, 

 mereven az aggott, sárgaszínű nádszálak közt. Ha jó előbb észre nem 

 vettem volna, később alig akadt volna meg rajta szemem, mert az ügyes 

 madár mindig elejével fordult felém, vagyis testének avval a színezeté- 

 vel, mely szakasztottan összevág a régi nád színével. Sőt fortélyoskodása 

 annyira megy, hogy haladásunkhoz képest, lassan, észrevétlenül ő is 



