XIX. CSALÁD. GÉMFÉLÉK. 299 



fák sndarán rakja fészkét; sokszor egy-egy terebélyes fakoronában 4 — 5, 

 sőt több. máskor meg — kisebb fákon — csupán csak egy fészek van. 

 Némely helyen — mint hajdan a Hanyságban — a kárókatonákkal vegye- 

 sen lepnek el bizonyos erdőrészt, máshol a többi gémfajokkal telepesen 

 költenek, de az ily telepen rendesen ők vannak kisebbségben; végre 

 ismerjíik vetési varjúval és csókával vegyes telepeit is, így Erdélyben 

 Na^y-Eiiyed vidékén a Maros mellett. Magas fák híjával a nádasok fűz- 

 lkokra ival is megelégszik s ott a hol egyáltalán csak nád van, a czimeres, 

 legvastagabb nádrészletekbe veszi be magát s letiport nádszálak tetejébe — 

 melyek olyformán állanak össze, mint a gulyába rakott puskák — építi 

 otthonát. Ha azonban a vizek közelében, sőt pár kilométernyire onnét, 

 szálerdő akad. szivesebben húzódik oda s még avval sem törődik, hogy 

 esetleg ez az erdőség dombos vidéket koronáz. Az egyszer kiszemelt 

 tanyájukat nem egykönnyen hagj-ják el s még háborgatásnak sem enged- 

 nek, sőt meglövöldözésnek sem, hanem évről-évre visszatérnek oda s 

 szívós erőszakoskodással bitorolják jogukat vagy jogtalan foglalásukat. 

 A kinek nem volt még alkalma — különösen nagy, vegyes lakosságú — 

 «gémfalut» látni, el sem igen képzelheti micsoda élet folyik ott. Erőtlen 

 az emberi toll ennek a perczenkint változó, minden vonásában saját- 

 ságos képnek ecsetelésére. Abban a szerencsében részesültem, hogy 

 nemcsak édes hazánk — még most is elég számos — madártanyái 

 közül sokat saját szemeimmel láthattam, megjárhattam s figyelhettem 

 az ott kibontakozó elevenséget és életműködést, hanem megismerked- 

 hettem az északi madárszigetekkel és madárhegyekkel is, szemtől szembe 

 állhattam az Északi-fok közelében fekvő Svaerholttal, Európa egyik leg- 

 nagyobbszerű madárhegyével. Élő összehasonlítást tehetek hát a kettő 

 közt, s így is igazat adok BALDAMUsnak, kit madártelepeink 1847-ben 

 csábítottak hozzánk Németországból s a ki így nyilatkozik róluk: «Az 

 egész madárvilágban alig van változatosabb, érdekesebb s bizonyosan 

 nincs szebb, mint ezek a « gémfalvak ». Az északi madárhegyek talán 

 nagyszerűbb látványt nyújtanak, de ily szép és érdekes, elevenségökkel és 

 színgazdagságukkal lebilincselő benyomást még sem g^^akorolnak reánk. » 

 Északon a táj felséges komoly vadsága adja meg a « madárbirodalom- 

 nak* a festői hátteret, nálunk háttér alig van, magának a vidéknek 

 kellő közepében keresni kell azt, szinte trópusi buja növénytenyészet 

 közt, a mocsarak «őshelyein», hová a czivilizáczió jármát viselő ember 

 nyomai még nem igen értek. A hozzájukférhetés nehéz, néha élet- 

 veszélyes; a ki gyönyörködni akar bennök, annak arcza verejtékével, 

 fáradságok árán — mert áthatatlan sűrűben, sokszor kötésig sárban, víz- 



38* 



