304 VI. REND. LÉPKEDŐK. 



utóbbiak különösen magasan keringelnek s nem egyhamar nyugosznak 

 meg. A bakcsók és üstökös gémek azonban látszólag nem sokba 

 veszik betolakodásunkat : fel sem igen riadoznak, hanem az ágakról 

 bámészkodnak felénk s közelre bevárnak, felrepülés után pedig nem- 

 sokára ismét leereszkednek s kémlelik lépéseinket. Még a lövöldözés sem 

 vadítja meg őket, mert óvatosságukat elfelejteti az otthonhoz való példás 

 ragaszkodás megkapó nyilvánulása. Ez a meleg vonzalom fejlesztette ki 

 bennök a társas együttélést, melyben legfőbb erősségüket is megtalálták, 

 hisz sok ellenség leselkedik tehetetlen fiókáik élete után, melyekkel szem- 

 ben másképpen alig védekezhetnének. Sasok, nádi kányák és egyéb 

 ragadozó madarak, le a tolvaj szarkáig, így is be-belopódzanak a telepre s 

 felhasználják a legelső alkalmat, hogy egyik-másik fészekből tojást vagy 

 fiókát csenhessenek. Néha sikerül is a garázdaság; legtöbbször azonban 

 feltámad a telep szárnyas népe s éktelen lármával támad a zsiványra, 

 űzi, kergeti s meghiusítja merényletét. 



A szürke gém rendesen négy, ritkábban három vagy öt fehéreszöld 

 tojást rak, melyeket a tojó körülbelül négy hét múlva költ ki. 



Tojásmérték: H. 55—64; Sz. 40—46 mm. 



A hím a kotlás idejében a fészek közelében tartózkodik, néha egy- 

 egy órára fel is váltja fészkén párját, vagy — főleg reggel és alkonyat 

 előtt — ellátogat halászó helyeire. Egy további hónapig, sőt azontúl is 

 eltart a kikelt fiókák nevelődése, kitoUadzása. Ha végre anyányiak lettek, 

 kirepülnek a fészekből s követik az öregeket messzebb kirándulásaikon is. 

 Szeptemberben a szürke gémek java része elköltözik tőlünk, de október- 

 ben is még tart a vonulás ; azontúl csak egyesekkel találkozunk. A Föld- 

 közi tengerre dülö tartományokban, Afrikában töltik legtöbben a telet. 



Manapság is népszerű madaraink közé tartoznak a gémek, egyes 

 fajok különösen. Díszes bóbitájuk vagy foszlott válltollaik régtől fogva 

 rangos szerepet játszanak a magyarság kalap és süveg ékítései közt. 

 A szürke gémnek világos, fehéresszürke válltollai sok helyen a legénység 

 pörge kalapjain a már gyérülő darutoUat helyettesítik. Hajdanta, a sóly- 

 mászat virágzásában, a gémek pedzése nálunk is nemzeti vadászat volt 

 és főleg az úri rendnek, a lőfegyverek tökéletesbedéséig, kedves sportja. 

 A jelenben inkább csak mellesleg lövik, néha, különösen fiatal vérű «nagy 

 számokra dolgozó » puskásaink egy-egy telepjüket is meglátogatják, hogy 

 halomra lőj jenek egy csomót, a mi igen könnyen megy, mert semmi 

 ügyességet nem kivan. De fosztogatják, pusztítják — főleg alvidékeink 

 nagyobb telepeit — a tollcsiszárok is, mert a gémtollak, a mi agyafúrt 

 és perczenként változó női divatunknak mindenkor keresett kalapdíszítései 



