XX. CSALÁD. GALAMBFÉLÉK. 319 



árpát, borsót, bükkönyt, lencsét. Rozsot, zabot szintén eszik, de nem oly 

 előszeretettel, mint az említett véleményeket. Sokkal inkább szedegeti a 

 különféle dudvák és gyomok magvait, főleg ha gabonát már nem talál; 

 így a Vicia, Orobus, Lathyrus, Ervum, Sinapis, Raphanns, Brassica, Poly- 

 gonum, Panicimi nemek alá tartozó növényfajok, szintúgy a fűtej (Euphorbia 

 cyparissias) mag\^ait. Erdős vidékeken a fák magvait, sőt bogyókat is lak- 

 mároznak, de csak az erdők szélein szállnak meg. A mezőre — mindig 

 csapatosan — délelőtt, leginkább hajnalban, majd 8 — 10 óra közt, délután 

 3 — 5 óra közt s végre alkonyat felé rendesen kijárnak s mindig bizonyos 

 területrészt látogatnak; ha begyüket jól megtöltötték s kavicsokat, agyagot 

 és vakolattörmeléket is nyeltek könnyebb emésztés czéljából, szomjukat 

 csillapítják. Általában sokat isznak. Kisebb kirándulásaik után mindig 

 visszatérnek tanyájukhoz. Azokat a helyeket, hol friss vetés folyik, külö- 

 nösen szívósan meg-meglátogatják s nehezen üzhetők el onnét. A horvát- 

 országi szirti galambokról feljegyezték, hogy nagy csapatokban járnak a 

 köles és kukoricza táblákra s kiválóan az ott tenyésző Brachypodium 

 magvait eszik. Ezek a szirti galambok, úgy látszik a dudva magvakat egy- 

 általán jobban szeretik^ a kultivált veteményeknél. 



Mindezeket összevéve a mezőre járó galambok gazdasági hasznos 

 vagy káros voltát némileg megítélhetjük. Bizonyos az, hogy a mező- 

 gazdaságban vetés, úgy aratás idején, mikor a gabona keresztekben fek- 

 szik, nemkülönben oly vidékeken, hol igen sok a galamb, egyes birtok- 

 részeken kárt tehetnek; de korántsem annyit, mint legtöbben hiszik. Az 

 elvetett mag úgyis mindig 2 — 3-szor annyi, mint a mennyit az illető 

 terület megbír; abba a százalékba, mely a ki nem kelt, megsemmisülő 

 magvakra esik, betudhatjuk a galamboktól elszedegetett mennyiséget is. 

 Különben ott, a hol tanyán, saját birtokán tartja valaki a galambokat, 

 s azok idegen birtokra nem jái'halnak, a kár elesik; mert a galambnak 

 enni kell, s akár a mezőn szedi magának gazdája magvait, ak-ár otthon 

 kapja tőle: mindegy. Ha az mégis sajnálja galambjaitól az eleséget, hát 

 ne tartsa őket. Ott persze, hol számos kis birtokrészek határosak egy- 

 mással, parasztföldek vannak, a kósza galambok nem válogatnak, hanem 

 lakmároznak szabadon s aratáskor, vetéskor bizony megkárosítják azokat a 

 tulajdonosokat, a kik nem galambtenyésztők. Másrészt azonban a sok gaz, 

 dudva magvait pusztítva határozottan sok hasznot is tesznek. A vadászat- 

 ról szóló 1883 : XX. t.-cz. 12. §-a tiltott időben is — tehát mindig — meg- 

 engedi a mezőre látogató galambok lövését, a mi az elmondottak után 

 nem egészen helyes rendelkezés ; elég volna, ha csakis vetés és aratás 

 idejében lőhetne azokat az illető károsuló birtokos s nem a vadászati jog 



