XX. CSALÁD. GALAMBFÉLÉK. 321 



hirnökeinek. Rendesen már február utolsó hetében, a mezei pacsirtákkal 

 egyidöben, mutatkozik, az országos középnap szerint: márczius 8-án. 

 Gyakorta — kivált ha enyhe a tél — némely helyeken egyes csapatkák 

 nálunk maradnak. Költözködéskor ritkán jár egyedül, hanem vagy néhá- 

 nyad magával, vagy kisebb-nagyobb csapatokban. Ilyenkor a mezőkön, 

 tarlókon, fasorok közelében, kisebb — szántóföldek övezte — erdörész- 

 letekben szeret tartózkodni. Estefelé ezek a vándorcsapatok a mezőre 

 dülö erdők fáira telepszenek vagy utazás közben éjjel megpihennek. Egy 

 ízben ilyen erdőrészleten éjnek idején áthaladva, annyi galambot talál- 

 tam megszállva, hogy jó darab úton a fákról folyton csapat-csapat után 

 robaj lőtt föl s szárny csattogásuk óriási lármává növekedett. Becslésem 

 szerint sok százra, talán ezerre rúgott a pihenők s felijedők száma. 

 Gerlék, örvös galambok kivételével más madarakhoz nem igen szegődik, 

 de költőhelye táján, hol a vadgalambokkal rendesen seregélyek, szalakóták, 

 csókák, vércsék, babuták, harkályok is szoktak fészkelni, békésen megfér 

 velők. Mert otthonát rendesen olyan területeken alapítja, hol a sok odvas, 

 korhadt fák ezeket az említett fajokat is telepedésre bírják, sőt a vén fák 

 észrevehető gyérültével szinte kisebb területrészekre kényszerítik s azokon 

 számos vadgalamb-párral mintegy telepes fészkelésre összeszorítják. Kez- 

 detben előfordul ugyan, hogy a különféle madárfajokkal, melyek szintén 

 nem sokat válogathatnak már faodvakban, holmi birtokpörei akadnak, de 

 ezeket rövidesen elintézik; néhány szárnycsapás, haragos bugás: s az 

 erősebb foglaló jogait élvezi, a béke szent. Igen sokszor a vadgalamb 

 húzza a rövidebbet, de hát haragot nem tart, hanem keres tovább, míg 

 alkalmas fészkelő odút talál. De az egyszer megalapított tűzhelyéhez — 

 éppen mert nehezen szerezte — ragaszkodik, évenként visszatér hozzá. 

 Néha azonban valami csókával, szalakótával cserél is, vagy szabadon 

 maradt odúkat — melynek lakói időközben tönkrementek — birtokol, mert 

 fészkelőhelye gyakran az első költéssel annyira elszennyesedik, hogy 

 második költésre lehetlen ott maradnia. 



Márczius végén és április elején megkezdi családi életét, melyet 

 igazi odaadás, melegség jellemez. Az erdő kezd zöldülni, rüg>^akadással 

 megnyílik a természet szeme, a virágok kibontják kelyheiket s csókra 

 nyújtják a mézrabló méhnek, játszi pillangóknak. A hím vadgalamb 

 felül a mohostörzsü vén fa koronájába vagy csonka sudarára, « elbúgja » 

 mélységes mély, szívből fakadó szerelmi vágyódásait avval a húkú, hú- 

 krú ismétléssel, mely később hií-hú-hú-ha. folyik össze; a magyar fül 

 pedig szívesen hallgatja, hiszen a népdal is mondja: 



Chernél: Magyarország madarai. II. *^ 



