324 VII. REND. TURBÉKOLOK. 



kívül vigyázó, minden más galambnál óvatosabb madarakat puskavégre 

 lehet kapni. Annyira ragaszkodnak a megszokott fákhoz, hogy a már 

 elültek közül egyet-kettőt lelővén, többször újból visszatérnek oda s csak 

 nagyobb zavartatás bírja őket reá, hogy a következő nap más alkalmas 

 helyet szemeljenek ki éjjelezésre. Szemessége annyira megy, hogy akár 

 a földön, akár a fán ülő örvös galambot ritkán vehetjük előbb észre, 

 mintsem ö bennünket s ezért legtöbbször csak akkor látjuk, mikor már 

 felszáll előlünk. ÁpriUs elején a szerelem szép napjait élik ugyan még a 

 párokra szakadozott örvös galamb-csapatok, de már egyes fészkeket is 

 találhatunk, sőt ülős madarat. Java fészkelésök azonban mégis csak e hó 

 közepére esik. Fészköket szabadon ^ sohasem odvakba — hol alacsonyan, 

 többnyire azonban magasan, 4—30 méternyire, építik a föld színétől : 

 ritkábban fiatal, mint inkább vén fák koronájába, gyakran a törzshöz 

 közel vagy vastag elágazások közé, villákba, de oldalágakra is. Megesik, 

 hogy elhagyott varjú vagy mókus fészket foglal le — tapasztalásom sze- 

 rint főleg bükkösökben — s ott alapítja meg otthonát. Párosodás szaká- 

 ban a fasudarak csonka, kimeredő, száraz ágán szoktak a hímek ülni s 

 a tág kilátás védelmében búgják el messze hallatszó hoil-húhúhú-líou- 

 hil-hú Jm-Jioú-ltúhúhú-hu szerelmi ömlengéseiket. Közbe-közbe, mint 

 a pacsirta, felemelkednek az erdő fölé s néhány körvonalat írva, eredeti 

 helyüktől valamivel távolabb eső száraz fasudárra ereszkednek, mintegy 

 esve, szárnyaikat felemelve, farkukat szétterpesztve. A fészeképítésben 

 nem nagy művészek; galambmódra, átlátszó lazán, csak pár száraz ágat 

 tákolnak <össze, melyre a tojó két fehér, inkább gömbölyded, mint nyúj- 

 tott tojást rak. 



Tojásmérték: H. 36-5— 42-5; Sz. 26— 308 mm. 



Vadságukat, óvatosságukat még fészkelés közben is megtartják. Ellen- 

 tétben a vadgalambbal, mely nem egy könnyen zavarható el tűzhelyétől, 

 a^ örvös galambot a legcsekélyebb háborgatás gyanúpörrel tölti el: 

 elhagyja a megkezdett, a már kész fészkét csakúgy, mint tojásait s más 

 biztosabb helyet keres magának. Ezért néha — más-más helyeken — két- 

 háromszor is belekap a fészekrakásba, míg kiköltheti fiókáit. Évenként 

 rendesen kétszer, esetleg háromszor is költ; a második költés június 

 havára esik. 



Költés után csapatkákba verődnek, más galambfajokhoz szegődnek 

 s az erdei vetéseket, vágásokat látogatják, lapályos helyeken a mezőket 

 is. Szeptemberben a hegyvidéken élők javarésze levonul a síkságba s 

 októberben költözködésük mindinkább élénkül. Novemberben már ritka, 

 de egyesek még deczemberben is akadnak. Tapasztalásom szerint ezek 



