XX. CSALÁD. GALAMBFÉLÉK. 325 



a késői példányok fiatalok, sokszor még tokostoUúak s valószínűleg késői, 

 harmadik költésből valók. Az örvös galamb sokkal érzékenyebb, mint a 

 vadgalamb s nem telel át nálunk; igen ritka esetekben ugyan deczem- 

 ber végén is lőttek még egy-egy darabot, de ezek mindig elgyengült, 

 lesoványodott, valami sértés, betegség folytán itt rekedt madarak voltak 

 s nem jószántukból. hanem kényszerűségből maradtak vissza. Legnagyobb 

 részök Dél-Európában, Kis-Azsiában telel, de sokan Északnyugot- Afrikába 

 is átrepülnek. 



Az örvös galamb tápláléka, szintúgy mint a többi galamboké, 

 különböző veteményekből, magvakból áll, de némileg mégis eltérő 

 abban, hogy ő az erdei magvakat különösen kedveli; így főleg nyáron 

 valóságos csemegéi: a fenyőmagvak. Öszszel azonban csapatosan látogat 

 el a bükkmagvakra s a tölgyesekbe makkozni. Ezek mellett a dudva 

 magvakat, vetéseket sem veti meg, sőt a friss vetésre — s előszeretettel 

 a repczére, bükkönyre, borsóra — rendesen eljár lakmározni. Nem veti 

 meg a bogyókat sem s az áfonyát szereti, s úgy látszik rovarbábokat, 

 álczákat is pusztít. Egy helyt a fenyveseket irtó Tenthredo pini túlságos 

 elszaporodásakor a környék örvös galambjai szorgalmasan látogatták a 

 veszélyeztetett erdörészt s egy lelőttnek gyomrában e fajnak 836 darab 

 álczáját olvasták meg. így tehát ez a galambfaj helyileg, bizonyos ese- 

 tekben, határozottan hasznos is lehet, a mit temérdek dudvamag pusz- 

 tításai is megerősítenek, habár más esetekben megint, pl. ott, hol nagy 

 csapatok naponként járnak bizonyos vetésre, sok kárt tehet már csak 

 azért is, mert az ilyen helyeken nemcsak ők szoktak az egyedüli pusz- 

 títók lenni, hanem más madarak, emlősök is. Ilyen helyeken, de csak 

 itt és akkor, mikor nagy számban mutatkoznak, kártevésük ellen ter- 

 mészetesen lőfegyverrel is védekeznünk kell. Máskülönben nem igen 

 panaszkodhatunk reájuk s a költés alatt feltétlen védelmünkre tarthat- 

 nak igényt. 



61. NEM: 



GERLE. 



TÜRTÜR Selbij. 1835. 



Kisebb, karcsúbb termetűek, mint az előbbi nemhez tartozó fajok; 

 szinezetökben nem a hamvas galambszín az uralkodó, hanem inkább a 

 halványbarnás; érczfényű zománczos tollaik nincsenek; a fark meg- 

 lehetős hosszú, kissé lépcsőzetes; az evezők külső széle majdnem végig 

 egyforma széles. 



