XX. CSALÁD. GALAMBFÉLÉK. 327 



Nyugat-Afrikában s a Kanári szigeteken. Észak felé alig terjed az 58° é. 

 szél.-ig, de már nagyon szórványosan; még magasabban csak mint fel- 

 tévedö jöhet tekintetbe. Általában érzékeny és melegebb éghajlatot ked- 

 velő madár, mely hozzánk is jóval később jön, mint a többi galambok 

 s április közepe előtt egyáltalán alig látható. Tavaszi érkezésének országos 

 középnapja: április ^')^W. 



Kivéve a havasi erdőket és a rengetegek belsejét, egész Magyar- 

 országon jóformán mindenütt közönséges. Ligeti erdőkben, lapályos közép- 

 korú faállományokban, melyek vágásokkal váltakoznak s fenyőkkel kever- 

 tek — különösen keresztes- és szurkosfenyőkkel — , valamint angol- 

 kertekben, mezőkkel határolt kisebb fásrészletekben, fasoros utakra, egyes 

 fűzfákkal bővelkedő rétekre dűlő bokrozatos, kevert fajú erdőkben pedig 

 igen számos. Nem annyira a nagy, összefüggő, mint inkább a kisebb 

 erdőségeket — főképpen ha a közelben víz is bőven van — kedveli; 

 előbbiben inkább a széleket, a tisztások közelét választja tartózkodási 

 helyül, mintsem a belső, mélyebb részeket. Igen társaságszerető s a köl- 

 tési időt kivéve, midőn inkább párjának él, majdnem mindig néhányad 

 magával vagy nagy csapatokban jár. De fészkeléskor sem vonul magányba, 

 hanem rendesen bizonyos területen, nem nagy távolságra, egymástól 

 számos pár alapítja meg otthonát s eledelkeresésre, ivásra többen össze- 

 találkoznak. 



Alighogy visszaérkeztek hozzánk s kedvencz helyeiket elfoglalták, az 

 addig csendesebb erdőt, majdnem naphosszat hallatszó, szorgalmas turbé- 

 kolásukkal élénkítik meg. A hímek kiülnek valami fasudárra, a leg- 

 kiemelkedőbb fák hegyére s ha itt száraz ág kínálkozik, előszeretettel 

 mindig arra, s epekedő, bánatos kurr-hhúrr, krr-kúrr, kurrr-turrr-kho 

 hangon tolmácsolják párjuknak szívok forró érzelmeit. Ez a szenvedélyes, 

 mély, de a mellett csendes, mélabús szerelem és a legnagyobb boldog- 

 ságnak mégis bizonyos bánatos hangon való kifejezése az, a mi a magyar- 

 ság lelkében, szivében is annyira visszhangra talált s a mi a gerle és 

 népünk közt— éppen a legjellemzőbb rokonvonások révén — szoros kapcso- 

 latot létesített. Ezért lett ő oly annyira népszerű madarunk, mint az erdei 

 madarak közül kevés más, s ezért — a galambfajok közt is — a sze- 

 relmi vágyódás, epedés, ártatlanság, hűség, gyengédség, szelídség, a leg- 

 forróbb szerelem, nemkülönben a búsulás, kesergés tollas jelképe. S mikor 

 a nép dalaiba, közmondásaiba, mondókáiba fogadta, csak azt bizonyította, 

 hogy jól ismeri a gerlicze lényét, tulajdonságait s nem puszta érzelgés- 

 bőlVüres émelygésből fordul feléje. Mily szép, a szerelem legnagyobb 

 fokát jelzőleg, madarunkkal való példálódzás ebben a népdalban: 



