330 VII. REND. TURBÉKOLOK. 



s ha GzüGzoR azt irta: 



«Ha madár lehetnék 

 ^ GiUmnddr lennék, 



Szeretőm ablakán 

 Éj nap turbékolnék)) 



hát csak még teljesebben fejezte ki, a mit a népdal jelzett. A magyarság 

 lelkéből meríthette Tompa is, mikor a szerelmében csalódott szerető 



ajkára adta: 



«Árva vagyok mint az árva gerlicze, 

 Édes rózsám mért hagytál el ennyire?* 



Ezt a kesergő szerelmet különben hatásos alliterácziókkal fejezi ki 

 a székelység egyik dalának bekezdője: 



« Búsan búgó bús gerlicze» 



Ha azonban a szeretők megtalálták egymást s hűségesen kitartanak, 

 akkor is találóan adja e szerelem hasonlatát Berzsenyi: 



« Összeviszi lelkeinket 

 Hív gerliczék képében. » 



De a népdalban is megtaláljuk, mint a boldog szerelem képes ki- 

 fejezőjét: 



« Gerlicze a búzát 

 A párjának hordja, 

 Mint a lányt a legény 

 Csókjával itatja.)) 



Ebben még táplálkozására is találunk vonatkozást, mert a búzát 

 bizony szereti madarunk. 



Végre jellemzi a gerlicze jóságát, könyörületes résztvevését a 

 csángó dal: 



«Nagy madarat láték nagy bánatba, 



Magosz fenyüfának tetejébe, 



Úgy szól, úgy szól, úgy keszereg, 



Fejit földbe csökkesztette, 



Magát holté eresztette. 



Oda menne kis göricze kérdi : 



Mit szirsz, szirsz te nagy madár? 



Hogy ne sirjak kis göricze, 



Ha egyszer társzam elvesztettem. 



Ne szirj, ne szirj te nagy madár, 



Társad helyett társad leszek." 



