332 VII. REND. TURBÉKOLOK. 



repülő madaraink közé tartoznak. Szeptemberig folyton növekedő szám- 

 ban, más galambok társaságában járják a vetést, de utóbbiak inkább 

 csak hozzászegődnek a gerlékhez s ritkán vannak számbeli túlsúlyban. 

 Szeptemberben elköltözik tőlünk s ilyenkor a költözködőket gyakorta 

 knkoriczásokból is felrebbenthetjük. Októberben már csak nagy ritkán 

 látható egy-egy elkésett. 



Tápláléka tekintetében nagyrészt megegyezik többi galambfajimk- 

 kal. Különösen szereti a fenyömagvakat, nem kevésbbé a repczét, répa-, 

 kendermagot, mákot, búzát, szintúgy a bükkönyt, pohánkát, kölest, len- 

 csét, kukoriczát. A gazdasági magvak mellett csakúgy reájár a dudva- 

 magvakra s rengeteget elpusztít. Ott a hol költés idejében sok a gerlicze 

 s tartózkodási helyeinek közelében friss gabonavetés vagy fenyőmagvetés 

 is van, valamint költés után oly vetéseken, hová seregesen járnak, tagad- 

 hatlanul kárt tesz. De ez a károssága mindig csak helyi és időszakos, 

 azért számba véve a gazok korlátozását illető működését, nemkülönben 

 kedves, az erdőket kiválóan élénkítő lényét, bízvást oltalmunkba fogad- 

 hatjuk s csak ott, és akkor fogjuk üldözni, mikor erre külön okot szol- 

 gáltatnak."^' 



* Hajagos Sándor (Természettud. Közi. 1892. 276. 1.) Kecskeméten megfigyelte, hogy május 

 első heteiben az erdők szomszédságában levő kukoricza vetésekel annyira megdézsmálták a gerliczék, 

 hogy több négyszögölnyi területen alig egy-két szál kelt ki, sőt a szemeket a homokos talajból ki is 

 kaparták. Ugyan ő irja, hogy a szőlőt is csipegették ; noha ezt egész határozottsággal nem állítja. Én 

 sokszor találtam gerléket a szőlőben, de az ott lövöttek begye és gyomra a szőlőtőkék körül felverődő 

 gazok magvaival volt tele. 



