340 VIII. REND. KAPAROK. 



«Jianrvafikék lőhii vmidorfoglyokról^ akar tudni. Látható tehát, hogy a 

 vándorfoglyok fogalma s azok alaki megkülönböztetése tekintetében 

 vadászainknak mily zavaros, megbízhatatlan felfogásuk van. Annyi bizo- 

 nyos, hogy a sárga lábúaknak több tanuskodója akad, mint utóbbiaknak. 

 A dolog magyarázata egyszerű, azért, mert fiatal — tehát sárgalábú — 

 több van, mint öreg, barnás- vagy hamvaskék lábú. A nagy, rebbenős 

 csapatokból pedig ritkán lőhetünk ki többet egynél, mert az első lövés 

 után vagy nem várnak be újból, vagy egyáltalán nem akadhatunk többé 

 reájuk. Az alaki megkülönböztető jegyet tehát ez az egy példány szol- 

 gáltatja s azután következtetnek a többiekre. Én hajlandó volnék a 

 «sárgalábúakat» külön fajtának venni, ha csak bebizonyulna, hogy az 

 illető nagy falkák fiatal és öreg példányai egyformáyi sárgalábúak. Ez 

 azonban ma még nincs bebizonyítva, sőt nem is valószínű; nemcsak a 

 vadászoknak már utalt kétféle nézeténél fogva (t. i. vannak, kik sárga lábúak- 

 nak, vannak, kik hamvaskék lábúaknak tartják a vándorfoglyokat), hanem 

 mivel bizonyos, hogy tavaszszal és yiyár elején, míg csak fiatalok nin- 

 csenek, nálunk minden fogoly hamvas vagy barnásszürke lábú. 



Ettől azonban eltekintve, nem tagadom azt, hogy vándorfogcly 

 nálunk is találkozik. Magam is többször láttam ilyen idegen 80 — 100 

 darabból álló, rendkívül jól futó, nagy csapatokat, melyek inkább kopá- 

 rabb helyeken, tarlókon és szántásokon tartózkodtak, a kutyát nem 

 várták be, s — jó lőtávolon kívül — szaladva, majd szárnyra kapva 

 menekültek, oly messzire, hogy távcsővel sem követhettem reptüket s 

 nem is találtam többé reájuk. De igazi vándorfoglyok csak őszszel 

 kerülhetnek szemeink elé, s ha előbb észlelünk ilyeneket azok inkább 

 csak kóborlók. Kérdés azonban még mindig: vájjon északibb vidékek 

 foglyai csakugyan levonulnak-e Magyarország tájaira, avagy nem-e hegyi 

 foglyaink ezek, melyek a síkságokra ereszkedtek? És az is igen figye- 

 lemre méltó, hogy tavaszszal, már hogy mielőtt párokba szakadnának, 

 tudomásom szerint, vándorfogoly csapatok nincsenek, visszavonulásról nem 

 birunk adatokat.'^ 



Csak pedzeni akartam itt az egész kérdést — hisz e helyen nem 

 lehet azt mélyebben fejtegetni — de nem mellőzhettem, mert talán fel- 

 kelthettem az érdeklődést s némi csapást nyitottam a további észleletek 

 helyesebb kiindulására. 



* NissEN a Don vidékén rendesen költözködő foglyokat figyelt meg s azt mondja, hogy köl- 

 tözködésük az erdei szalonka vonulásának időszakával összeesik s hogy bizonyos útvonalakat tartanak 

 be. (Wild und Hund. 1898. 35. 1.) 



