XXII. CSALÁD. FOGOLYFÉLÉK. 341 



A mi foglyunk egész Európában előfordul s északon a nagyobb 

 arányú gabonatermesztés végződése az ő elterjedésének is határa. Finn- 

 land déli és középső részén még találkozik, az Ural táján felmegy az 

 07° é. szél. föléj de általában a 65° é. szél.-nél nem hatol északabbra. 

 Dél-Európában sem oly gyakori, mint földrészünk középső övében, hol 

 a termékeny lapályokon legnagyobb mennyiségben él. 



Kis-Ázsiában, sőt fel Szibériáig is található, de mint már említettem 

 Ázsiában a mi typikus szinezetű foglyainkat közel álló fajták és fajok 

 helyettesítik. Nálunk igen közönséges, számos ; a szárnyas vadaknak úgy- 

 szólván legfőbb és legismertebb képviselője. Különösen Pozsony-, Sopron- 

 és Vasmegye — utóbbinak a « Kemenesalja* néven ismeretes része — 

 valódi fogoly Eldoradók, noha itt — a mit külön is meg kívánok 

 jegyezni — legtöbb területen korántsem részesül oly gondos ápolásban 

 és szakszerű tenyésztésben, mint pl. Csehországban. Tartózkodási helye- 

 kül gabonatermő vidéket választ, hol vetések, rétek, bozótok, bokrok, 

 kisebb erdőrészletek, sűrűségek váltakoznak s vízben sincs hiány. 

 A könnyű talajt jobban szereti, mint a nehezet, agyagosat. Erdöszéle- 

 ken, mezőkre dűlő vágásokban is igen szeret megtelepedni, épp úgy 

 szőlőkben. Az erdő mélyébe azonban jószántából nem hatol, főleg a 

 szálast, kopár aljút kerüli. Síkság és dombvidék közt nem igen válogat, 

 (le magasabb hegyek közé ritkábban telepszik, valamint a kietlen kopár 

 és mocsaras tájékra sem. Kivételes esetekben akadhatni csak egyes, a 

 tengerszíne fölött tekintélyes magasságban költő párokra; így Hunyad- 

 megyében a farkaspataki havason 3000 méternyi magasságban Buda 

 Ádám észlelte, de az ott lövött — a mire már utaltam — valamivel 

 gyengébb termetű, mint a lapályban élő példányok. Gsató János is több- 

 ször látott a Retyezáton, a henye fenyőövben, fogolycsapatokat. A Kis- 

 Kárpátokban magam is közel 800 méternyi magasságban teljesen össze- 

 függő, százados erdők közepén álló vágásban, több órányira a legköze- 

 lebbi gabonaföldektöl, költve találtam. 



Nyáron magas növényzet közé veszi be magát, s csak miután a 

 mezőt letarolták, húzódik bozótosokba, gazos tarlókra, friss szántásokra, 

 barázdákba; télen pedig a hómentes helyekre, pajták, kazalok, árkok 

 közelébe, a naposabb oldalakra, a hol a zord időjárás ellen legtöbb 

 oltalmat, és egyúttal legtöbb táplálékot is talál. Java részök állandó s 

 szorosan ragaszkodik bizonyos területrészhez, oda a hol napvilágot láttak. 

 Csak a meddőn maradt párok járnak egyedül, a fészekaljak mindig 

 « csapatban*), « seregben » vagy « falkában », « foltban*) s szüleik vezetése 

 alatt a következő tavaszig együtt maradnak. Néha — ősz felé — több 



