346 • VIII. REND. KAPAROK. 



forma hosszú s ezek a leghosszabb szárnytollak; háta halvány hamu- 

 szürke. (L. I. köt. XI. tábla.) 



Mértéke: H. 33—36; Sz. 16—17-3; JF. 9—9-5; L. 4-8-5; 

 Cs. 1-6—1-7 cm. 



Ez a madár nálunk a magyar tengerpart vidékein. Fiúménál s a 

 a horvát parti hegységekben fordul leginkább elő, s itt a köves Karsztok 

 gyér bokrozatú, silány növényzetében tartózkodik. 1853-ban ugyan 

 gróf WoDzicKi azt irja/ hogy a Tátra legmagasabb pontjain, a törpefenyö 

 övben, egyesek találhatók, de ennek az adatnak nincs hitele, valamint 

 annak sem, a mit Bielz^ és az ö nyomán Danford és H. Brown Erdélyből 

 közöltek. Ujabban azonban, 188i2 tavaszán, dr. Szontagh honosítási kísér- 

 leteket tett a szirti fogolylyal a Tátrában s két tyúkot és egy kakast a 

 szepes-bélai mészhavasokban költés idején kibocsátott.^ Ezek költöttek és 

 át is teleltek ott. Össszel ismét kibocsátottak két tyúkot és egy kakast* a 

 szepes-bélai « csepegő kő barlangjánál », de ezek tönkrementek^ úgymint 

 valószínűleg az előbbiek is, mert további nyomuk nincsen. 



1893 év telén egy darabot Zimonynál is lőttek.^ 1897-ben és 1898 

 januárban pedig egyeseket Krassó-Szörénymegyében — a lugosi erdőhatóság 

 jelentése szerint — Koronini község határában ejtettek. A m. ornith. 

 központ kérésére egy friss példányt a fehértemplomi erdőgondnokság (1898 

 január havában Koronini határából) be is küldött. 



Egyébként Európa déli részeiben úgy Tirolban, Svájczban, Olasz- 

 országban, az Alpokban honos s elterjedésének északi határa Felső-Bajor- 

 ország. Észak-Afrikában, úgy Ázsia némely részeiben, kivált Szíriában, 

 Perzsiában szintén kerül. Az elváltozásokra meglehetősen hajlik, s a 

 Görög-szigeteken, Kis-Ázsiában és még keletiebbre a Caccabis saxatilis 

 chukar Gray. 1844. (grseca Bechst.) fajta jellemző. 



Öszszel és télen inkább társaságban él s leereszkedik a hegyek ala- 

 csonyabb helyeire. Márczius végén, áprilisban költ, olyanformán mint a 

 fogoly, de mindig a hegységek magasabb pontjain. Tojásai agyagsárgás 

 alapon, ritkás apró foltocskákkal vagy pontokkal tarkítottak. Bogyókkal, 

 rügyekkel, friss hajtásokkal, kisebb levelekkel; rovarokkal, pókokkal él s 

 magvakat is eszik. ízletes busáért rendesen vadászszák, mégis feltűnő, 

 hogy a vadászatról szóló i883 : XX. t. cz.-ünk egy szóval sem emlékezik 

 meg róla! Pedig tilalmi idejét csak úgy meg kellene szabni, mint a 

 fogolyét. 



1 Journ. f. Orn. 1853. 445. 1. * U. o. 1883. 69. 1. 



2 Fauna d. W^irbelthiere Siebenbürgens. " U. o. 1883. 98. 1. 



3 Vadászlap 1882. 305. 1. « U. o. 1893. 215. 1. 



