XXII. CSALÁD. FOGOLYFÉLÉK. 349 



egy-egy darabot. Ugyancsak 1883-ban a Fertő mellékén Fischer báró novem- 

 ber :28-án ejtett el egy példányt. A 80-as évek elején Rohonczon (Vasm.) 

 Chernkl Antal előtt január első hetében egy gazos tarlóból két darab kelt 

 föl. s az eiivik puska végre is került. Különösen sok áttelelő fürj volt 1897/8. 

 tv rendkívülien enyhe telén. Az ország különböző vidékein láttak egyeseket, 

 sut Pdlicson 1897 novemberben egy vadász — aránylag kis területen — még 

 150 darabot, s deczemberben 39 darabot lőtt. 1898 január 17-én — Szüts 

 Béla szerint — Jánkon (Szatmármegyében, tehát meglehetős északon) 

 szintén puskavégre került egy fürj. Őszi költözködéskor ezek a vissza- 

 maradok, késedelmezők rendesen nádasokban, száras kukoriczásban, fel- 

 burjáiizott gazos tarlókon, ugarokon éldegélnek. 



A vonuló fürjek egy része a Földközi tenger délibb partvidékein és 

 szigetein tölti a tél szakát, java részök azonban neki vág a « sötét föld- 

 résznek » s átrepüli a tengert, hogy iVfrikában várja meg azt az időpontot, 

 niikoi a családalapítás ébredező vág>'ai újból visszaszólítják a kikelet 

 pompáját felöltő régi tanyázó helyeihez. Magában ez a tény bizonyítja 

 tehát mennyire birja a repülést s nem áll, hogy a nagy út javarészét 

 futva teszi meg. A szárazon természetesen szaladgálva s kisebb távolsá- 

 gokra repülve is utazgatnak, de rendesen — igazi vándorlásukon — 

 éjjel es magasan szállva, többnyire kisebb társaságokban költözködnek. 

 Ezt példiikkal lehetne bizonyítani. Elég legyen egy szembeszökő eset 

 felemlítése, melynek Sopronban tanúja valék. Lakásom szomszédságában 

 magas gj'árkémény emelkedett, tövében pedig esővíz számára kád állott. 

 Egy este, szeptember végén, az udvaron járó házmester csobbanást hall 

 a kádban, s nem kis meglepetésére, fürjet emelt ki a vízből, mely neki 

 repült a kémény ormának s leesett. 



Dél-Európában a költözködő fürjek tömegei rendkívül összegyülem- 

 lenek s roppant számban esnek emberi pusztítás áldozatául. A tengeren 

 átkelő csapatok is sok veszélylyel küzdenek. Minden ellenkező szél vég- 

 enyészettel fenyegeti őket s ilyenkor — mint többször észlelték — 

 bágyadtan a hajók fedélzetén keresnek menedéket, sőt a vízhátára is 

 leereszkednek. Afrikában szintén nagy mennyiségben lepik az érkezők 

 seregei a partokat, de azután eloszlanak s behatolnak e földrész mélyébe, 

 sőt délibb részeibe. Bizonyára van tehát alapja a Szentírás szavainak, 

 Mózes könyvében, melyek szerint a pusztában sanyargó izraelitákat, a 

 mannán kívül, a temérdek fürj mentette meg az éhenhalástól. Ez a fürj- 

 vándorlás első Írott emléke. 



De nem csak ennek, hanem annak is bizonyos nyoma ez, hogy a 

 fürjet az ember réges-régen ismeri. Évezredek múltak el azóta s a kapocs 



