^5Ó VlII. REND. KAPAROK. 



természetszerűleg megerősödött, a mit bizonyít az a rendkívüli népsze- 

 rűség is, melyet a különféle népeknél egyaránt élvez. Hogy a magyar- 

 ságnak is kedvelt madara ö, szinte természetes. Hiszen népünk java 

 éppen a mezőgazdasággal foglalkozik, az anyaföldből közvetetlenül veszi 

 kenyerét, tehát életének legtöbb óráját ott tölti, a mely területeken leg- 

 kedvesebben él a fürj s abban az időben munkálkodik ott legszorgalma- 

 sabban, mikor a fürj nálunk éli világát. Ezért a föld népének egyik 

 választott szárnyasa, csak úgy mint a pacsirta. Különösen hangos, dalla- 

 mos dactylusokban gördülő szava révén nyerte meg az emberek szere- 

 tetét. Ütemes szólásával kiválóan megélénkíti a vetések egyhangúságát, 

 szinte könnyít a rendeket döntő kaszás nehéz munkáján akár csak a 

 trombita vagy dob a menetelő katonákon. 



A fogoly egész éven át nálunk van, nagyrészt ugyanazokat a terüle- 

 teket lakja mint a fürj, csakoly közönséges: mégis korántsem oly nép- 

 szerű, mert cserregésén kívül nem tud szebben szólani. Ez a hangja 

 pedig nem hat a kedélyre. Egészen más valami az, mikor kibontja a 

 tavasz életet sugárzó, friss színekben tündöklő ünneplőjét s megfakad a 

 « piros pünkösd*) havának hajnala, az évnek legszebb időszaka; felzöldel 

 a gazdák szépsépes mindene, reménye a vetés, sőt hajtásai már annyira 

 növekedtek, hogy a szellő meg is hullámoztatja itt-ott; a kis pacsirták 

 mindenfelé « szántanak » a napsugaras égen, dicsőítő imaszerű dalukkal 

 emelkednek a magasba s a mezőn sürgő-forgó munkásnép fülét megüti a 

 pacsirta dalon, bogár és légy dongáson, döngicsélésen is túlharsogó vidám 

 i^pity palaty-pity palaty-püy palaty» szó, mely innen is onnan is kihang- 

 zik a gabnából. Hát ez nem csak a fülére, hanem bizony kedélyére is 

 hat; hisz ott vetegeti szavát a fürjecske az ő kincsében, termesztményé- 

 nek kellős közepében, ott üt tanyát, ott élvezi a szerelem boldogságát és 

 az élet minden örömét a vetésben, mely neki is kincse, gazdagsága. Az 

 az állat pedig, melynek akár külsejében, akár szavában valami vonzó tulaj- 

 donság van, s ha kivált az embernek kedves, drága helyen alapítja otthonát, 

 mindig bízvást számíthat a népszerűségre — legalább nálunk bizonyosan. 

 És a magyarság jó biológiai érzékére vall ez esetben, — különösen jó 

 hangérzékére is, — hogy oly találóan adja vissza a fürj szólását a «pity- 

 palaty» szótagokkal, sőt egyenesen sokszor így is hivja madarunkat. 

 Igen tanulságos, ha egy kis összehasonlítást teszünk e tekintetben más 

 népek nyelvével, azok fürj elnevezésével és a fürj hangját festő mondó- 

 kákkal. Hangfestőén hívják a perzsák: büdertsin-nek, az oroszok: kre- 

 pelka-nsik, egyéb szlávok: prepelice-nek; az oláhok: íeptalak-nak. 



Szólását is találóan igyekeznek kifejezni és érdekes, melyik nemzet 



